ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

28 грудня 2020 року 	м. Дніпро	справа № 337/2103/17	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого  судді  Панченко О.М. (доповідач),
суддів:                        Іванова С.М., Чередниченка В.Є.,     

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області 
на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 04 вересня 2020 року (суддя Прасов О.О., м. Запоріжжя) у справі № 337/2103/17
за позовом  ОСОБА_1 
до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області
про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії, -
встановив:
У червні 2017 року позивач звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив:
- визнати неправомірними дії Управління Пенсійного фонду України в Хортицькому районі м. Запоріжжя щодо відмови включення до заробітної плати, з якої було визначено розмір пенсії позивачу суми заробітку за 1992 рік; 
- зобов`язати відповідача включити до заробітної плати, з якої було визначено розмір пенсії позивачу, суми заробітку за 1992 рік згідно з Довідкою від 10.07.1996 та провести у зв`язку з цим перерахунок призначеної пенсії починаючи з дня її призначення  з 17.08.2016.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 04.09.2020 року позовні вимоги задоволені частково, визнано неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо відмови у включенні до заробітної плати, з якої обчислено розмір пенсії за віком ОСОБА_1 , сум заробітної плати за період з 01.01.1992 по 31.12.1992 (а саме - 174044,5 рублів) без коефіцієнта 2,0; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області провести позивачу з 17.08.2016 перерахунок розміру пенсії за віком, включивши у заробітну плату, з якої обчислено розмір пенсії, суми заробітної плати за період з 01.01.1992 по 31.12.1992 (а саме - 174044,5 рублів) без коефіцієнта 2,0. В іншій частині позовної заяви відмовлено.
Відповідач, не погодився з рішенням суду першої інстанції, оскаржив його в апеляційному порядку.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що до розрахунку заробітної плати для обчислення заробітної плати позивача на момент її призначення не було враховано дані про заробітну плату за 1992 рік за довідкою від 10.07.1996 року АКГ «Заполярная», оскільки в цій довідці зазначено, що суми записані з урахуванням районного коефіцієнту 2. 
Відповідно до пп. «д» п. 15 Інструкції про порядок утримання страхових внесків і використання коштів держаного соціального страхування, затвердженої постановою Президії ВЦРПС від 29.02.1960 року, в загальну суму заробітної плати, на яку нараховуються страхові внески, включаються проценти надбавки за роботу на Крайній Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі та доплата за особливі умови праці (районний та поправочний  коефіцієнти).
Вказує, що обчислення розміру пенсії із заробітної плати з урахуванням процентних надбавок та районних, поправочних коефіцієнтів проводиться за період роботи до 01.01.1992 року, оскільки Законом СРСР «Про пенсійне забезпечення громадян в СРСР» з 01.01.1992 року було передбачено, що в разі виїзду особи за межі районів Крайньої Півночі чи місцевостей, прирівняних до районів Крайньої Півночі обчислення заробітної плати, із якої призначаються пенсії, проводиться із виключенням цих сум.
Якщо довідка про заробітну плату за період роботи після 1 січня 1992 року надається архівними установами, можливо виключати суми надбавок і районних коефіцієнтів із розрахунку розміру пенсії органами Пенсійного фонду України на підставі відомостей про розмір відсотків цих надбавок та коефіцієнтів, що зазначаються в довідці, оскільки архівні установи зазначають тільки суми, що містяться в архівних фондах.
Окрім цього, відповідно до ч.4 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Зазначає, що згідно ст. 65 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Звертає увагу, що Позивач в період з 20.07.1992 року по 06.01.1993 року не працював, та як наслідок не отримував заробітну плату. В зазначений період позивач отримував компенсаційні виплати гарантовані державою, в розмірі середньомісячного заробітку.
З урахуванням викладеного скаржник не вбачає підстав для включення у заробітну плату, з якої обчислено розмір пенсії, сум отриманих позивачем за період з 20.07.1992 року по 06.01.1993 року, оскільки ці суми не є заробітною платою.
Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову у позові.
Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить залишити її без задоволення, а рішення суду - без змін. У відзиві посилається на необґрунтованість доводів скаржника, вказує на те, що судом першої інстанції вірно враховано суму заробітної плати, вказану у довідці, без врахування коефіцієнту, як було зазначено Верховним Судом. Матеріалами справи спростовуються доводи скаржника про отримання позивачем компенсаційних виплат, а не заробітної плати у період з 20.07.1992 р. по 06.01.1993 р. 
Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, апеляційний суд дійшов висновку, що скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. 
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач з 20.02.1986 по 20.07.1992 працював помічником бурильника, помічником машиніста, помічником кухаря Заполярної ГРЕ ПГО «Якутськгеологія», тобто в районах Крайньої Півночі. Цей стаж роботи зарахований йому в страховий стаж при призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.
Згідно з Довідкою АГК «Заполярное» від 10.07.1996 заробітна плата ОСОБА_1 за період з 01.01.1988 по 31.12.1992 (60 календарних місяців роботи підряд що 30.06.2000), яка повинна враховуватись при призначенні пенсії, склала 348089,00 руб. Заробітна плата зазначена з урахуванням районного коефіцієнту 2.
Відповідач при обчисленні розміру пенсії позивача врахував саме зазначену Довідку АГК «Заполярное» від 10.07.1996 і пенсію обчислив, виходячи із заробітної плати з урахуванням районного коефіцієнту 2 лише за період з 01.01.1988 по 31.12.1991. Заробітна плата за 1992 рік при обчисленні пенсії не врахована.
Правомірність неврахування відповідачем заробітної плати позивача за 1992 рік при обчисленні його пенсії є предметом спору у даній справі.
При вирішенні цієї справи, колегія суддів виходить з наступного.
Стаття 1 Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць СНД в галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 (далі - Угода) закріплює принцип територіальності, згідно з яким пенсійне забезпечення громадян держав-учасників здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.
Згідно з частинами другою та третьою статті 6 цієї Угоди, для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав-учасників угоди зараховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР до набрання сили вказаної угоди. Обчислення пенсій провадиться із заробітку за періоди роботи, які зараховуються в трудовий стаж. 
Відповідно ст. 96 Закону СРСР від 15 травня 1990 року № 1480-I (далі - Закон СРСР № 1480-I) «Про пенсійне забезпечення громадян в СРСР» особам, які проживають у районах, де до заробітної плати робітників і службовців встановлено  районні  коефіцієнти, при призначенні пенсій враховується фактична заробітна плата, обчислена із застосуванням районного коефіцієнта. При вибутті цих осіб у райони, де коефіцієнт до заробітної плати не встановлено, пенсія за їх вибором обчислюється в такому ж порядку, але з  виключенням з фактичного заробітку виплат за районними коефіцієнтами, або із заробітку, обчисленого відповідно до статей 76 і 78 цього Закону. 
Згідно зі ст. 41 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, до заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії враховуються:
1) суми виплат (доходу), отримуваних застрахованою особою після набрання чинності цим Законом, з яких згідно із цим Законом були фактично обчислені та сплачені страхові внески до Пенсійного фонду в межах встановленої законодавством максимальної величини заробітної плати (доходу), з якої сплачуються страхові внески;
2) суми виплат (доходу), отримуваних застрахованою особою до набрання чинності цим Законом, у межах сум, на які відповідно до законодавства, що діяло раніше, нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, а за періоди до запровадження обмеження максимального розміру заробітної плати (доходу), з якої сплачувалися зазначені внески (збір), - у межах сум, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, включалися до заробітної плати, з якої обчислювалася пенсія відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення", і не перевищують 5,6 розміру середньої заробітної плати в Україні на день отримання зазначених сум.
3) суми заробітної плати (доходу), визначені виходячи із здійсненої застрахованою особою доплати, передбаченої частиною третьою статті 24 цього Закону.
Частиною 1 ст. 66 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що до заробітку для обчислення пенсії включаються всі види оплати праці (виплат, доходу), на які відповідно до Закону України "Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування" нараховується збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, в межах максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу (граничної суми заробітної плати (доходу), з яких справляються страхові внески (збори) до соціальних фондів, що діяла на день одержання зазначеного заробітку (виплат, доходу).
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що питання включення до заробітної плати для обчислення пенсії районного коефіцієнта не було врегульовано ані Законом України від 05.11.1991 за №1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення»  (чинний з 01.01.1992), ані  Законом України від 09.07.2003 за №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»  (чинний з 01.01.2004), які були чинними в спірний період роботи позивача та на час призначення пенсії. 
Суд першої інстанції вірно врахував, що відповідно до ст. 96 Закону СРСР від 15.05.1990 року № 1480-І «Про пенсійне забезпечення громадян в СРСР»  при вибутті осіб з районів, де до заробітної плати робітників і службовців встановлено районні коефіцієнти, у райони, де коефіцієнт до заробітної плати не встановлено, пенсія за їх вибором обчислюється в такому ж порядку, але з виключенням з фактичного заробітку виплат за районними коефіцієнтами, або із заробітку, обчисленого відповідно до статей 76 і 78 цього Закону.
При вирішенні справи судом першої інстанції вірно визначено суму заробітної плати позивача згідно довідки від 10.07.2020 року про його заробітну плату без врахування районного коефіцієнта.
Рішення суду першої інстанції узгоджується з висновками Верховного Суду у даній справі.
Доводи скаржника про те,  що у період з 20.07.1992 року по 06.01.1993 позивач не отримував заробітну плату спростовуються матеріалами справи, зокрема, попередженням позивача про звільнення, довідкою про заробітну плату.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).
За таких обставин інші доводи апеляційної скарги не потребують правового аналізу, оскільки не мають вирішального значення. 
Проаналізувавши встановлені обставини справи у сукупності, суд апеляційної інстанції дійшов висновку що доводи викладені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду першої інстанції,  яким при розгляді адміністративної справи всебічно і об`єктивно встановлено обставини справи, оскаржене рішення суду винесене з дотриманням норм матеріального і процесуального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, в ньому повно відображені обставини, що мають значення для справи, а висновки щодо встановлених обставин і правові наслідки є вірними, а тому немає підстав для його скасування.
Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322,  325, 329 КАС України, суд, -
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області залишити без задоволення.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 04 вересня 2020 року у справі № 337/2103/17 – без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.
           
Головуючий   суддя                                                                      О.М. Панченко 

                               суддя                                                                      С.М. Іванов 

                               суддя                                                                      В.Є. Чередниченко