ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
02 грудня 2020 року
м. Київ
 
справа № 668/10389/15-ц
 
провадження № 61-24737св 18 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
 
Головуючого - Крата В. І.,  
суддів: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Краснощокова Є. В., Русинчука М. М.,
 
учасники справи:
 
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідачі - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
 
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_4 , яка діє на підставі доручення в інтересах ОСОБА_1 , на рішення апеляційного суду Херсонської області від 22 грудня 2016 року в складі колегії суддів Борка А. Л., Бездрабко В. О., Кузнєцової О. А.,
 
ВСТАНОВИВ :
 
Описова частина 
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У серпні 2015 року ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та просила:
 
- визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений 25 серпня 2010 року між ОСОБА_1 , від імені якої на підставі доручення діяла ОСОБА_2 , та ОСОБА_3 ;
 
- застосувати наслідки недійсності правочину шляхом повернення квартири у власність позивача.
 
В обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_1 послалася на те, що в червні 2010 року вона досягла усної домовленості з    ОСОБА_2 про продаж останньою від імені позивача квартири         АДРЕСА_1 за ціною не нижче 250 000 грн, у зв'язку з чим 29 червня 2010 року видала на імя ОСОБА_2 нотаріально посвідчену довіреність з правом розпорядження квартирою на власний розсуд повіреного. 
 
25 серпня 2010 року ОСОБА_2 відчужила зазначену квартиру своїй дочці ОСОБА_3 за ціною значно нижчою від ринкової, а саме за 37 942 грн, що порушує права позивача. 
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
 
Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 24 листопада 2016 року позов задоволено.
 
Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений 25 серпня 2010 року між ОСОБА_1 , від імені якої на підставі доручення діяла ОСОБА_2 , та ОСОБА_3 , а також застосовано наслідки недійсності правочину шляхом визнання за позивачем права власності на вказану квартиру та зобов`язання ОСОБА_3 повернути ОСОБА_1 зазначену квартиру.
 
Суд першої інстанції виходив із того, що укладаючи оспорюваний правочин, ОСОБА_2 діяла в межах наданих їй повноважень, однак не в інтересах довірителя, а в інтересах покупця, з яким ОСОБА_2 перебуває в родинних відносинах, у зв`язку з чим ОСОБА_1 не отримала очікувану суму коштів від продажу належного їй майна. 
 
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції 
 
Рішенням апеляційного суду Херсонської області від 22 грудня 2016 року апеляційна скарга представника відповідачів задоволена, рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 24 листопада 2016 року скасоване та ухвалене нове рішення про відмову в задоволенні позову.
 
Апеляційний суд уважав, що позивачем не надано беззаперечних доказів наявності зловмисної домовленості між представником продавця та покупцем квартири.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
 
У січні 2017 року ОСОБА_4 , яка діє на підставі доручення в інтересах ОСОБА_1 , подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення апеляційного суду Херсонської області від 22 грудня 2016 року.
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 лютого 2017 року відкрито касаційне провадження в цій справі.
 
На виконання вимог підпункту 4 пункту 1 розділу XIII ЦПК України справа передана до Верховного Суду. 
 
Ухвалою Верховного Суду від 05 грудня 2019 року справа призначена до судового розгляду. 
 
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
 
У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить оскаржуване рішення апеляційного суду скасувати як таке, що прийняте з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, й залишити в силі рішення суду першої інстанції. 
 
Представник позивача в касаційній скарзі послалася на порушення апеляційним судом норм процесуального права в частині неналежного повідомлення 
ОСОБА_1 про дату, час і місце розгляду справи. 
 
Заперечення/відзив на касаційну скаргу
 
У квітні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшло заперечення ОСОБА_3 на зазначену касаційну скаргу, в якому вона просила залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення апеляційного суду - без змін. 
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
Суди встановили, що квартира  АДРЕСА_1 належала ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу                           від 09 листопада 2001 року.
 
29 червня 2010 року позивач надала ОСОБА_2 нотаріально посвідчену довіреність з правом розпорядження квартирою (продавати, обміняти, здати в оренду (найм), передати в іпотеку в забезпечення її власних зобов`язань або зобов`язань третіх осіб) на її розсуд. 
 
25 серпня 2010 року ОСОБА_2 , діючи в інтересах позивачки, на підставі вказаної довіреності уклала з ОСОБА_3 договір купівлі-продажу квартири за ціною 37 942 грн, який посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Стадник І. В.
 
Мотивувальна частина 
 
Позиція Верховного Суду
 
Касаційна скарга подана до набрання чинності Закону України № 460-ІХ                                  від 15 січня 2020 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ», тому відповідно до пункту 2 прикінцевих та перехідних положень вищезазначеного закону розглядається у порядку, що діяв до набрання чинності цим законом.
 
Згідно з положеннями статті 389 ЦПК України(тут і далі у редакції, чинній                                до 08 лютого 2020 року) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
За результатами розгляду касаційної скарги колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
 
Відповідно до пункту 5 частини першої статті 411 ЦПК України судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою. Касаційна скарга представника позивача обґрунтована такою підставою.    
 
Вирішуючи питання про можливість розгляду справи у зв`язку з неявкою в судове засідання позивача та клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи, апеляційний суд дійшов висновку про належне повідомлення ОСОБА_1 про час та місце апеляційного розгляду.
 
Із таким висновком колегія суддів не погоджується. 
 
Відкривши апеляційне провадження у справі 16 грудня 2016 року та призначивши її до розгляду на 22 грудня 2016 року, апеляційний суд не дотримався положень частини четвертої статті 74 ЦПК України щодо забезпечення позивачу достатнього часу для явки в суд і підготовки до участі у судовому розгляді шляхом вручення повістки не пізніше ніж за три дні до судового засідання, а крім того взагалі не повідомив позивача належним чином (під розписку) у передбаченому статтею 76 ЦПК України порядку про час і місце апеляційного розгляду. 
 
Посилання суду на своєчасне направлення ОСОБА_1 смс-повідомлення про виклик у судове засідання безпідставне, адже заяви позивача про такий спосіб повідомлення в матеріалах справи відсутні.
 
Подане 21 грудня 2016 року клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи не дає підстав для висновку про належне повідомлення сторони позивача щодо дати, часу й місця розгляду справи за відсутності в матеріалах справи доказів про таке повідомлення у порядку, передбаченому статтею 76 ЦПК України в редакції, чинній до 15 грудня 
2017 року).
 
Однією з основних гарантій права сторони на судовий захист є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (стаття 129 Конституції України).
 
У пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних 
свобод від 04 листопада 1950 року, яка набрала чинності для України 
з 11 вересня 1997 року та відповідно до статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом.
 
Колегія суддів касаційного суду дійшла висновку про наявність передбачених пунктом 5 частини першої, частини четвертої статті 411 ЦПК України підстав для обов`язкового скасування рішення апеляційного суду, оскільки справу розглянуто за відсутності позивача, який належним чином не повідомлений про дату, час і місце судового засідання, й він обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою, з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Керуючись статтями 400, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
ПОСТАНОВИВ :
 
Касаційну скаргу ОСОБА_4 , яка діє на підставі доручення в інтересах ОСОБА_1 , задовольнити частково. Рішення апеляційного суду Херсонської області від 22 грудня 2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Із моменту прийняття постанови суду касаційної інстанції рішення апеляційного суду Херсонської області від 22 грудня 2016 року втрачає законну силу.
 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                       В. І. Крат
Судді                                                                                                     Н. О. Антоненко 
                                                                                                               І. О. Дундар
                                                                                                               Є. В. Краснощоков
                                                                                                               М. М. Русинчук