УХВАЛА

10 листопада 2020 року 
м. Київ
справа № 380/1432/20
адміністративне провадження № К/9901/26325/20
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача – Радишевської  О.Р.,
суддів – Кашпур  О.В., Уханенка С.А.,
перевіривши касаційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 )   на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 04 травня 2020 року і постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 10 вересня 2020 року в справі №380/1432/20 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 )  про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії,
УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ), у якому просив: 
– визнати протиправними дії щодо виплати допомоги на оздоровлення у 2016 – 2018 роках, передбаченої пунктом 1 статті 10-1 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей”, без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди у розмірі 60% грошового забезпечення, яка передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року №889;
– стягнути недоплачену допомогу на оздоровлення за 2016 рік в сумі  2943,81 грн за 2017 рік у сумі 2876,48 грн, за 2018 рік у сумі 2876,48 грн;
– визнати протиправною бездіяльність щодо ненарахування індексації грошового забезпечення за період із 01 січня 2016 року по 19 червня 2018 року;
– зобов`язати нарахувати і виплатити індексацію грошового забезпечення за період із 01 січня 2016 року по 19 червня 2018 року відповідно до Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1087,у редакції до внесення змін постановою Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2015 року №1013 “Про упорядкуванняструктури заробітної плати, особливості проведення індексації і внесення змін до деяких нормативно-правових актів”, застосовуючи при розрахунку обчислення індексу споживчих цін наростаючим підсумком наступний місяць законодавчо встановленого (підвищеного) посадового окладу із лютого 2008 року.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 04 травня 2020 року, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 10 вересня 2020 року, позов задоволено частково:
– визнано протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо виплати ОСОБА_1 допомоги на оздоровлення у 2016 – 2018 роках, передбаченої пунктом 1 статті 10-1 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей”, без урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди у розмірі 60% грошового забезпечення, яка передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року №889;
– зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 нарахувати і виплатити на користь ОСОБА_1 недоплачену матеріальну допомогу на оздоровлення за 2016– 2018 роки з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди у розмірі 60% грошового забезпечення, яка передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року №889;
– визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо ненарахування ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період із 01 січня 2016 року по 19 червня 2018 року;
– зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 )   нарахувати і виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період із 01 січня 2016 року по 19 червня 2018 року відповідно до Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078,у редакції до внесення змін постановою Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2015 року №1013 “Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації і: та внесення змін до деяких нормативно-правових актів”, застосовуючи при розрахунку обчислення індексу споживчих цін наростаючим підсумком наступний місяць законодавчо встановленого (підвищеного) посадового окладу із лютого 2008 року;
– у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
10 жовтня 2020 року до Верховного Суду надіслано касаційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 )   на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 04 травня 2020 року і постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 10 вересня 2020 року в справі №380/1432/20.
За правилами частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.
Проаналізувавши доводи касаційної скарги та додані до неї матеріали, Суд дійшов висновку про необхідність відмови у відкритті касаційного провадження з таких підстав.
Згідно з частиною першою статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Водночас пунктом 2 частини п`ятої цієї ж норми процесуального закону обумовлено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є, зокрема, справи щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, окрім справ, в яких позивачами є службові особи, які, у розумінні Закону України «Про запобігання корупції», займають відповідальне та особливо відповідальне становище.
Предметом розгляду цієї справи є: визнання протиправними дій щодо виплати допомоги на оздоровлення без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди; стягнення недоплаченої допомоги на оздоровлення; визнання протиправною бездіяльності щодо ненарахування індексації грошового забезпечення; зобов`язання нарахувати і виплатити індексацію грошового забезпечення. 
Зі змісту рішень судів першої та апеляційної інстанцій убачається, що старшина ОСОБА_1 проходив військову службу за контрактом у 7 прикордонному загоні на посаді інспектора прикордонної служби 3 категорії – водія групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби “Грушів” відділу прикордонної служби «Рава-Руська» 1 категорії.
Отже, ця справа є адміністративною справою щодо проходження публічної служби позивачем, посада якого не входить до переліку осіб, які займають відповідальне та особливо відповідальне становище,  у розумінні примітки до статті 50 Закону України «Про запобігання корупції».
За таких обставин і правового регулювання публічно-правовий спір у цій справі відноситься до справ незначної складності.
У касаційній скарзі скаржник посилається на те, що рішення касаційного суду за наслідками розгляду такої скарги може мати значення для формування єдиної правозастосовної практики; справа становить значний суспільний інтерес та має виняткове значення для нього.
Суд відхиляє такі доводи, оскільки аргументи скарги зводяться до переоцінки доказів, неповного з`ясування обставин справи судами, що виключає можливість перегляду судових рішень з цих підстав судом касаційної інстанції, повноваження якого визначені статтею 341 КАС України.
У касаційній скарзі скаржник, указуючи підставу касаційного оскарження судових рішень, передбачену пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України, посилається на те, що судами попередніх інстанцій не враховано аналогічні правові позиції, викладені у постановах Верховного Суду від 01 березня 2018 року в справі №761/17387/17, від 29 серпня 2019 року в справі №820/375/18, від 21 листопада 2019 року в справі №815/5547/17, від 09 січня 2020 року в справі №809/1489/16, від 16 вересня 2020 року в справі №826/14853/17. Зазначає, що натомість судами враховано протилежну правову позицію, викладену в постановах Верховного Суду, за відсутності постанови цього суду про відступлення від такого висновку.
Проте, яку саме норму права неправильно застосували суди, ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 )  не зазначив. 
Аргументи та доводи касаційної скарги зводяться до тлумачення норм матеріального права, переоцінки доказів та неповного з`ясування обставин справи судами.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Керуючись статтями 12, 248, 333 КАС України, Суд
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 )    на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 04 травня 2020 року і постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 10 вересня 2020 року в справі №380/1432/20.
Копію цієї ухвали разом із касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та не може бути оскаржена.
Суддя-доповідач:                                                                      О.Р. Радишевська
Судді:                                                                                          О.В. Кашпур
                                                                                                              С.А. Уханенко