Постанова
Іменем України        
 
02 грудня 2020 року
м. Київ
 
справа № 202/2600/15-ц
провадження № 61-6264св20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
Головуючого - Мартєва С. Ю. (суддя - доповідач)
суддів: Грушицького А. І., Калараша А. А., Литвиненко І. В., Петрова Є. В., 
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
представник позивача - ОСОБА_2 ,
відповідач -  ОСОБА_3 , 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 28 лютого 2020 року у складі колегії суддів: Ткаченко І. Ю., Демченко Е. Л., Каратаєвої Л. О. 
ВСТАНОВИВ:
Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
У березні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної компенсації, з урахуванням збільшених позовних вимог, просила суд стягнути з відповідача на її користь 238 875,00 грн. 
У травні 2015 року ОСОБА_3 звернувся із зустрічним позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , за участю третіх осіб: Новомосковської районної державної адміністрації, садівничого товариства «Трубник», про визнання права власності та усунення перешкод у користуванні, який неодноразово уточнював.
Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15 березня 2017 року у справі призначено судову товарознавчу експертизу, у зв`язку із чим провадження у справі було зупинено на час проведення експертизи.
Ухвалою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 07 лютого 2018 року цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної компенсації, зустрічною позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , за участю третіх осіб: Новомосковської районної державної адміністрації, садівничого товариства «Трубник», про визнання права власності та усунення перешкод у користуванні прийнято до провадження, відновлено провадження у справі та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження.
У жовтні 2018 року відповідачем подано уточнену зустрічну позовну заяву та 05 листопада 2018 року подано заяву про роз`єднання позовних вимог.
Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 06 грудня 2018 року уточнену зустрічну позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , за участю третіх осіб: Новомосковської районної державної адміністрації, садівничого товариства «Трубник», про визнання права власності та усунення перешкод у користуванні, в частині позовних вимог про усунення перешкод у користуванні ним квартирою АДРЕСА_1 , забезпечення доступу до квартири, надання ключів та вселення залишено без розгляду.
Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 06 грудня 2018 року роз`єднано позовні вимоги за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної компенсації, зустрічною позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , за участю третіх осіб: Новомосковської районної державної адміністрації, садівничого товариства «Трубник», про визнання права власності та усунення перешкод у користуванні, та виділено в окреме провадження позовні вимоги за зустрічною позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , за участю третіх осіб: Новомосковської районної державної адміністрації, садівничого товариства «Трубник», про визнання права власності та усунення перешкод у користуванні.
У частині позовних вимог за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної компенсації продовжено розгляд цивільної справи.
Короткий зміст заяв
У січні 2019 року ОСОБА_1 відповідно до пункту 5 частини першої статті 257 ЦПК України подала заяву про залишення позову без розгляду (т. 3, а. с. 85). 
У січні 2019 року ОСОБА_3 подав заяву про відшкодування судових витрат пов`язаних з розглядом справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення моральної компенсації (т. 3, а. с. 102). 
Короткий зміст ухвали суду першої інстанції
Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15 квітня 2019 року клопотання ОСОБА_1 задоволено. Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної компенсації залишено без розгляду.
У задоволенні заяви ОСОБА_3 про стягнення понесених ним витрат на правову допомогу відмовлено.
Ухвала місцевого суду у частині відмови у задоволенні заяви ОСОБА_3 про стягнення понесених ним витрат на правову допомогу мотивована тим, що оскільки адвокат Бур`янський А. В. представляв інтереси ОСОБА_3 , як під час розгляду первинного позову, так і під час розгляду зустрічної позовної заяви, а тому розмежувати витрати, понесенні на правничу допомогу під час розгляду первинного позову ОСОБА_1 не вбачається можливим.
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції 
У травні 2019 року ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу на ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15 квітня 2019 року у частині відмови у задоволенні його заяви про стягнення понесених ним витрат на правову допомогу. 
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 28 лютого 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено. 
Ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15 квітня 2019 року у частині відмови у задоволенні заяви ОСОБА_3 про стягнення понесених ним витрат на правову допомогу скасовано, ухвалено у цій частині нове рішення про задоволення заяви.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 витрати на оплату професійної правничої допомоги у розмірі 5 602,00 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги у сумі 384,20 грн.
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що ОСОБА_3 доведено розмір витрат на правничу допомогу під час провадження у справі. 
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
У квітні 2020 року ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій посилаючись на неправильне застосування норм процесуального права, просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції; ухвалу місцевого суду в частині відмови у задоволенні заяви ОСОБА_3 про стягнення понесених ним витрат на правову допомогузалишити в силі, судові витрати за подання апеляційної та касаційної скарг стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 .
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 24 червня 2020 року відкрито касаційне провадження, витребувано справу з суду першої інстанції. 
У липні 2020 року справа надійшла до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 10 вересня 2020 року справу призначено до судового розгляду.
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
Касаційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_3 не надав до суду першої інстанції попереднього розрахунку суми судових витрат відповідно до статті 134 ЦПК України, алгоритм розрахунку даної частини витрат на правову допомогу є необґрунтованим, суд апеляційної інстанції не врахував, що ОСОБА_3 та його адвокат здійснювали процесуальні дії щодо його зустрічного позову, у зв`язку з чим позивач за первісним позовом не повинна здійснювати компенсацію цих судових витрат.
У серпні 2020 року до Верховного Суду ОСОБА_3 подав відзив на касаційну скаргу, у якому зазначив, що суд апеляційної інстанції враховуючи матеріали справи та надані докази, враховуючи судову практику щодо відшкодування витрат на правову допомогу, у тому числі і Європейського Суду з прав людини, дійшов правильного висновку щодо задоволення його клопотання про визначення розміру судових витрат. Просив касаційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду апеляційної інстанції без змін. 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Суд установив, що 15 лютого 2017 року між адвокатським бюро «Бур`янський і партнери» та ОСОБА_3 укладено договір про надання правової допомоги № 15/02-17 (т. 3, а. с. 103-105).
Відповідно до пункту 2.1 вказаного договору, адвокатське бюро на підставі звернення клієнта приймає на себе зобов`язання з надання правової допомоги у цивільній справі № 202/2600/15-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної компенсації та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної компенсації.
З опису робіт наданих послуг, виконаних адвокатом та здійснених ним витрат необхідних для надання правової (правничої) допомоги згідно з договором № 15/02-17 про надання правової допомоги 15 лютого 2017 року вбачається, що адвокатом надано такі послуги: ознайомлення з позовною заявою ОСОБА_1 - 1 год. 640,00 грн; надання клієнту юридичної консультації - 1 год. 640,00 грн; здійснення аналізу норм чинного законодавства України та аналіз судової практики - 1 год. 640,00 грн; здійснення ознайомлення з матеріалами справи в Індустріальному районному суді м. Дніпропетровська 25 січня 2019 року - 1 год. 736,40 грн; здійснення захисту та представлення інтересів клієнта у суді у цивільній справі № 202/2600/15-ц - 8 год. 5 891,20 грн (т. 3 а. с. 107).
Всього, згідно з рахунком від 25 січня 2019 року № 25/01-19 вартість послуг адвоката склала 8 547,60 грн (т. 3 а. с. 110).
Відповідно до квитанції від 28 січня 2019 року № 1 ОСОБА_3 сплатив на рахунок адвокатського бюро «Бур`янський і партнери» гонорар у розмірі 8 547,60 грн (т. 3, а. с. 111).
Апеляційний суд встановив, що оскільки надання правової допомоги у справі здійснювалось за первісним та за зустрічним позовом, тому на користь ОСОБА_3 підлягає відшкодування 50 % роботи адвоката по здійсненню захисту та представлення інтересів клієнта у суді (8 год або 5891,20 грн*50 % = 2 945,60 грн).
Крім того, відшкодуванню підлягають роботи щодо ознайомлення з позовною заявою ОСОБА_1 - 1 год. 640,00 грн; надання клієнту юридичної консультації - 1 год. 640,00 грн; здійснення аналізу норм чинного законодавства України та аналіз судової практики - 1 год. 640,00 грн; здійснення ознайомлення з матеріалами справи в Індустріальному районному суді м. Дніпропетровська 25 січня 2019 року - 1 год. 736,40 грн.
Загальна вартість відшкодування витрат з надання правової допомоги згідно з розрахунком суду апеляційної інстанції становить 5 602,00 грн (2 945,60 грн + 640,00 грн +640,00 грн + 640,00 грн + 736,40 грн). 
Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
Згідно з частиною другою статі 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 ЦПК України. 
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої статті 389 ЦПК України, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. 
Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з частиною першою і другою статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Скасовуючи ухвалу місцевого суду про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_3 про відшкодування судових витрат пов`язаних з розглядом справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення моральної компенсації, суд апеляційної інстанції свій висновок мотивував тим, що доведено розмір витрат на правничу допомогу під час розгляду справи. 
Колегія суддів з таким висновком погодитись неможе враховуючи наступне. 
Конституцією України встановлено, що кожен має право на професійну правничу допомогу (стаття 59). 
За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Статтею 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат пов`язаних з розглядом справи.
Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
До витрат пов`язаних з розглядом справи, належать в тому числі витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.
З огляду на статтю 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. 
У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.
Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.
Суд може попередньо визначити суму судових витрат (крім витрат на професійну правничу допомогу), пов`язаних з розглядом справи або певною процесуальною дією. Така попередньо визначена судом сума не обмежує суд при остаточному визначенні суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.
Згідно з частиною п`ятою статті 142 ЦПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.
Залишення заяви без розгляду на підставі заяви позивача - це форма закінчення розгляду справи без ухвалення рішення. Зазначена процесуальна дія - це диспозитивне право позивача, передбачене нормами ЦПК України. При цьому суд не перевіряє підстави подання такої заяви.
Саме по собі подання заяви про залишення позову без розгляду не є необґрунтованими діями позивача, так як це є його диспозитивним правом, передбаченим нормами ЦПК України, яке не містить обмежень в його реалізації.
Крім того, звернення до суду з позовом є суб`єктивним правом позивача, гарантованим статтями 55, 124 Конституції України, є безумовним доступом до правосуддя незалежно від обґрунтованості позову.
Такого ж висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах дійшов Верховний Суд у постанові від 26 вересня 2018 року у справі № 148/312/16-ц (провадження № 61-24189св18).
Із справи відомо, що заява ОСОБА_3 про відшкодування судових витрат пов`язаних з розглядом справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення моральної компенсації не містить доводів, які саме дії позивача є необґрунтованими (т. 3, а. с. 102).
Таким чином, висновок апеляційного суду про компенсацію витрат на правову допомогу здійснених ОСОБА_3 є передчасним і таким, що не відповідає вимогам закону.
З урахуванням зазначеного, зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судами повно, але допущено неправильне застосування норм процесуального права, Верховний Суд вважає за необхідне касаційну скаргу задовольнити постанову апеляційного суду скасувати, ухвалу місцевого суду залишити в силі з мотивів, викладених у цій постанові. 
Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
За таких обставин, Верховний Суд вважає за необхідне скасувати постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі ухвалу місцевого суду в частині відмови у задоволенні заяви ОСОБА_3 про стягнення понесених ним витрат на правову допомогу з мотивів, викладених у цій постанові. 
Щодо судових витрат 
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанцій, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Із справи відомо, що за подачу касаційної скарги ОСОБА_1 сплатила судовий збір у розмірі 405,40 грн, що підтверджується квитанцією від 27 березня 2020 року № 0.0.16611876537.1. 
З урахуванням того, що касаційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 задоволено, постанову суду апеляційної інстанції скасовано, а ухвалу місцевого суду залишено в силі з мотивів, викладених у цій постанові, на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції у розмірі 405,40 грн. 
Керуючись статтями 141, 402, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суду складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 задовольнити. 
Постанову Дніпровського апеляційного суду від 28 лютого 2020 року скасувати, ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15 квітня 2019 року в частині відмови у задоволенні заяви ОСОБА_3 про стягнення понесених ним витрат на правову допомогу залишити в силі. 
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 405,40 грн судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає. 
 
Головуючий    	                                       С. Ю. Мартєв  	
Судді:	                                       А. І. Грушицький 	
 	                      А. А. Калараш	
 	                          І. В. Литвиненко                           Є. В. Петров