УКРАЇНА
ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
                                                                               Справа № 680/142/20
Провадження № 22-ц/4820/1649/20
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
17 листопада 2020 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі
колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ
Купельського А.В. (суддя-доповідач),
Янчук Т.О., Ярмолюка О.І.,
секретар судового засідання Шевчук Ю.Г.

за участю учасників справи: представника апелянта – адвоката Загуровського О.К., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальність «Енселко Агро» на рішення Новоушицького районного суду Хмельницької області від 7 серпня 2020 року (суддя Яцина О.І.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Енселко Агро» про визнання додаткової угоди до договору оренди землі недійсною та скасування державної реєстрації,
в с т а н о в и в :
У лютому 2020 року ОСОБА_1 , звертаючись до суду з вказаним позовом, зазначав, що є власником земельної ділянки площею 2,07 га, кадастровий номер 6823355100:08:001:0140. Між ним та відповідачем 01 жовтня 2012 року укладено договір оренди зазначеної вище земельної ділянки строком на 5 років, про що в Державному реєстрі здійснено запис за № 7522547 від 29 жовтня 2014 року, тобто через два роки та 28 днів після його укладення. Датою закінчення договору оренди позивач вважає 29 жовтня 2019 року. 16 липня 2019 року він звернувся до відповідача із заявою про те, що не має наміру продовжувати договірні відносини, на що працівником відповідача йому було вручено примірник спірної додаткової угоди від 02 жовтня 2015 року до договору оренди землі, згідно з якою строк договору оренди земельної ділянки продовжено до 29 жовтня 2029 року. Додаткову угоду від 02 жовтня 2015 року він не підписував, про що свідчить висновок експертного дослідження за результатами проведення експертизи від 03 грудня 2019 року, про що він повідомив відповідача. Обґрунтовуючи позов позивач посилається на статті 203, 207, 215 ЦК України та вказує про відсутність його волевиявлення.
У зв`язку з цим позивач просив суд визнати недійсною додаткову угоду від 02 жовтня 2015 року до договору оренди землі від 01 жовтня 2012, зареєстровану у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 7522547 від 29 червня 2016 року, яку укладено між ОСОБА_1 та ТОВ «Енселко Агро».
Скасувати державну реєстрацію додаткової угоди від 02 жовтня 2015 року до договору оренди землі від 01 жовтня 2012 року, зареєстровану у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 7522547 від 29 червня 2016 року, яку укладено між ОСОБА_1 та ТОВ «Енселко Агро».
       Рішенням Новоушицького районного суду Хмельницької області від 07 серпня 2020 року позов задоволено частково.
Визнано недійсною додаткову угоду від 02 жовтня 2015 року до договору оренди землі від 01 жовтня 2012 року (кадастровий номер земельної ділянки 6823355100:08:001:0140), укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «Енселко Агро».
В іншій частині –відмовлено.
Стягнуто з ТОВ «Енселко Агро» на користь ОСОБА_1 судові витрати у виді судового збору в сумі 420 (чотириста двадцять) гривень 40 коп. та витрати на проведення експертизи в сумі 942 (дев`ятсот сорок дві ) гривні 00 коп., а всього 1362 (одну тисячу триста шістдесят дві) гривні 40 коп.
Не погоджуючись з таким рішенням, ТОВ «Енселко Агро» в апеляційній скарзі просить його скасувати в частині визнання недійсною додаткової угоди від 02 жовтня 2015 року до договору оренди землі від 01 жовтня 2012 року (кадастровий номер земельної ділянки 6823355100:08:001:0140) і ухвалити у відповідній частині нове рішення, яким ОСОБА_1 у задоволенні позовної заяви відмовити.
Вважає вказане рішення незаконним та прийнятим з порушенням норм процесуального права.
Посилається на те, що суд помилково прийшов до висновку, що відсутність підпису однієї із сторін договору свідчить про порушення вимог частини третьої статті 203 ЦК України щодо укладення договору у формі, встановленій законом.
Крім того, вважає, що позиція районного суду, викладена у мотивувальній частині рішення є помилковою, такою що не відповідає приписам ст. ст. 203, 215, 638 ЦК України, а тому позов ОСОБА_1 повинен бути залишеним без задоволення.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить залишити рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Заслухавши доповідача, пояснення представника апелянта, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги та відзивом на неї апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити з наступних підстав.
Судом встановлено, і це підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки з кадастровим номером 6823355100:08:001:0140, загальною площею 2,07 га, яка розташована на території Новоушицької селищної ради Хмельницької області, що підтверджується копією Державного акту на право приватної власності на землю та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а. с. 9, 10).
01 жовтня 2012 року між сторонами був укладений договір оренди землі, згідно з умовами якого ОСОБА_1 передав ТОВ «Енселко Агро» в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення, з кадастровим номером 6823355100:08:001:0140, загальною площею 2,07 га, яка розташована на території Новоушицької селищної ради Хмельницької області. Договір укладений на строк 5 років, починаючи із дня набрання ним чинності, з урахуванням ротації основної сівозміни (а. с. 11-16). 
02 жовтня 2015 року між сторонами укладена додаткова угода до договору оренди землі від 01 жовтня 2012 року, якою продовжено дію договору оренди землі до 29 жовтня 2029 року (а. с. 17-19).
Право оренди земельної ділянки зареєстроване 29 жовтня 2014 року за № 7522547, підстава: договір оренди землі від 01 жовтня 2012 року, додаткова угода до договору оренди від 02 жовтня 2015 року; строк дії до 29 жовтня 2029 року (а. с. 20-21).
Відповідно до висновку експертного дослідження № 2715/19-26 від 03 грудня 2019 року, проведеного за заявою позивача підпис від імені ОСОБА_1 в графі «Від Орендодавця» додаткової угоди від 02 жовтня 2015 року до договору оренди землі від 01 жовтня 2012 року, зареєстрованого 29 жовтня 2014 року за № 7522547, виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою (а. с. 30).
Задовольняючи позов частково, суд виходив з того, що позивач довів, що він не підписував оспорювану ним додаткову угоду до договору оренди землі, тобто відсутнє волевиявлення на укладення договору, що є підставою для визнання такого договору недійсним. 
       З таким висновком не погоджується Хмельницький апеляційний суд. 
Так, згідно із ч. ч. 1, 4 статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. 
За ч. 3 статті 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦПК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. 
Тобто, порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання його недійсним, а також із застосуванням спеціальних правил про правочини, вчинені з дефектом волевиявлення - під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини.
За ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦПК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.
Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України і відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України).
За ч. 1 статті 14 Закону України «Про оренду землі» (тут і далі - у редакції, чинній на дату, зазначену в спірних договорах) договір оренди землі укладається в письмовій формі, а за ст. 18 цього Закону договір оренди набирає чинності після його державної реєстрації.
За частиною першою статті 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об`єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об`єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки.
Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону (частина друга цієї ж статті).
У разі ж якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини.
Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено.
Встановлено, що ОСОБА_1 не підписував додаткову угоду від 02 жовтня 2015 року до договору оренди землі від 01 жовтня 2012 року та не був обізнаний про його укладення на умовах, які зазначені в оспорюваному правочині. 
Виходячи з аналізу зазначених норм права оспорювана позивачем додаткова угода до договору оренди є неукладена, тобто такою, що не відбулася. Відтак ця додаткова угода до договору оренди не може бути визнана недійсною. 
За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до частини другої статті 16 цього Кодексу способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.
Разом із цим суд може застосувати не встановлений законом спосіб захисту лише за наявності двох умов одночасно: по-перше, якщо дійде висновку, що жодний установлений законом спосіб захисту не є ефективним саме у спірних правовідносинах, а по-друге, якщо дійде висновку, що задоволення викладеної в позові вимоги позивача призведе до ефективного захисту його прав чи інтересів.
Згідно висновків викладених у постановах Великої Палата Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15, застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. 
       У справі, що розглядається, позивач звернувся з вимогою про визнання додаткової угоди до договору оренди землі недійсною, посилаючись на те, що цей договір не підписував, умови його не погоджував, тож відповідач безпідставно відмовляє в поверненні використовуваних земельних ділянок позивачу як власнику цих земельних ділянок, посилаючись на додаткову угоду до договору оренди, підписану, як встановлено, іншою особою замість позивача.
Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Зазначена норма кореспондує частинам другій, третій статті 215 ЦК України, висвітлює різницю між нікчемним і оспорюваним правочином і не застосовується до правочинів, які не відбулися, бо є невчиненими. 
Із змісту позовних вимог вбачається, що позивач у цій справі наполягає на поверненні його земельної ділянки, вважаючи, що ця ділянка знаходяться у фактичному користуванні відповідача без установлених законом підстав. 
Згідно правової позиції викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 липня 2020 року у справі 145/2047/16, зайняття земельних ділянок фактичним користувачем (тимчасовим володільцем) треба розглядати як таке, що не є пов`язаним із позбавленням власника його права володіння на цю ділянку.
Тож, у цьому випадку ефективним способом захисту права, яке позивач як власник земельної ділянки, вважає порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним йому майном, зокрема шляхом заявлення вимоги про повернення таких ділянок. Більше того, негаторний позов можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідних земельних ділянок.
Велика Палата Верховного Суду зазначила, що такий спосіб захисту як визнання правочину неукладеним, не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 липня 2020 року відступила від висновку, висловленого в постанові Верховного Суду України від 22 квітня 2015 року у справі № 6-48цс15, зазначаючи, що правочин, який не вчинено (договір, який не укладено) не підлягає визнанню недійсним.
У такому випадку власник земельної ділянки вправі захищати своє порушене право на користування земельною ділянкою, спростовуючи факт укладення ним договору оренди земельної ділянки у мотивах негаторного позову та виходячи з дійсного змісту правовідносин, які склалися у зв`язку із фактичним використанням земельної ділянки.
Виходячи з викладеного, у задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити, оскільки обраний позивачем спосіб захисту є неефективним та не відповідає змісту порушеного права.
За встановлених обставин апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Енселко Агро», слід задовольнити, рішення Новоушицького районного суду Хмельницької області від 7 серпня 2020 року в частині визнання недійсною додаткової угоди від 02 жовтня 2015 року до договору оренди землі від 01 жовтня 2012 року скасувати.
Відповідно до ч. ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Енселко Агро» підлягають стягненню понесені ним судові витрати за подачу апеляційної скарги – 1261,20 грн. 
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, Хмельницький апеляційний суд 
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальність «Енселко Агро» задовольнити.
Рішення Новоушицького районного суду Хмельницької області від 7 серпня 2020 року в частині визнання недійсною додаткової угоди від 02 жовтня 2015 року до договору оренди землі від 01 жовтня 2012 року скасувати.
В позові ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Енселко Агро» відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 (місце проживання – АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Енселко Агро» (ЄДРПОУ 37083810, місцезнаходження - 31134, Хмельницька обл., Старокостянтинівський район, с. Сахнівці, вул. Центральна, 59) 1261,20 грн. понесених судових витрат.
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. 

Повне судове рішення складено 19 листопада 2020 року.

 
Судді А.В. Купельський

 
Т.О. Янчук

 
О.І. Ярмолюк