П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

3 листопада 2020 року                                                                   місто Київ
 
справа № 755/19662/18                                   
апеляційне провадження № 22-ц/824/10957/2020
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Головачова Я.В.,
суддів: Соколової В.В., Шахової О.В., 
за участю секретаря судового засідання Коцюрби Л.О.,
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування витрат за житлово-комунальні послуги, за апеляційною скаргоюОСОБА_2 на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 22 квітня 2020 року,
 
в с т а н о в и в :
 
У грудні 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до     ОСОБА_1 про відшкодування витрат за житлово-комунальні послуги, посилаючись на те, що вона є власницею квартири АДРЕСА_1 . У вказаній квартирі зареєстрована онука позивача ОСОБА_3 та її правнук ОСОБА_4 . 
Починаючи з літа 2015 року по 1 вересня 2018 року в указаній квартирі разом з позивачем також проживали ОСОБА_3 та її син ОСОБА_4 . При цьому за житлово-комунальні послуги в повному обсязі сплачує позивач, а відповідач, який є батьком неповнолітнього ОСОБА_4 , не надає компенсації за житлово-комунальні послуги, якими користувалася його дитина. 
За період з 20 грудня 2015 року по 1 вересня 2018 року ОСОБА_2 сплатила за надані житлово-комунальні послуги 48 105 грн. 03 коп.
Посилаючись на те, що ОСОБА_1 повинен нести витрати за комунальні послуги, спожиті його дитиною, позивач просила стягнути з нього 1/6 частину їх вартості в розмірі 8 017 грн. 50 коп., а також судові витрати.
Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 22 квітня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.
У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове судове рішення про задоволення позову. Скаржник зазначає, що суд помилково застосував до спірних правовідносин положення частини 2 статті 1160 Цивільного кодексу України, оскільки відповідач був обізнаний про сплату позивачем грошових коштів за житлово-комунальні послуги; суд безпідставно не допитав свідка ОСОБА_5 ; суд помилково дійшов висновку про відсутність у
відповідача обов`язку щодо компенсації частини вартості спожитих його дитиною комунальних послуг. 
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення залишити без змін, як таке, що прийняте з урахуванням всіх обставин справи та вимог чинного законодавства.
19 жовтня 2020 року ОСОБА_1 подав заяву про закриття провадження у справі, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 позивач ОСОБА_2 померла.
ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_6 в судовому засіданні підтримали заяву про закриття провадження у справі.
Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, розглянувши заяву ОСОБА_1 про закриття провадження у справі, колегія суддів дійшла висновку, що провадження підлягає закриттю з таких підстав.
Судом установлено, що ОСОБА_2 на праві власності належить квартира       АДРЕСА_1 .
Згідно довідки житлово-будівельного кооперативу "Кристал-16" у квартирі позивача зареєстровані: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 .
Актом голови правління ЖБК "Кристал-16" ОСОБА_7 від 28 вересня 2017 року встановлено, що у квартирі АДРЕСА_1 фактично проживають: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є сином ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та правнуком ОСОБА_2 . 
Відповідно до частини 1 статті 156 ЖК Української РСР з урахуванням положень частини 1 статті 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником.
Право користування житлом набувають члени сім`ї власника житла за фактом набуття статусу члена його сім`ї. Необхідною умовою виникнення зазначеного сервітуту є спільне проживання членів сім`ї з власником житла та ведення спільного господарства.
Згідно частини 3 статті 156 ЖК Української РСР члени сім`ї власника будинку (квартири) зобов`язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім`ї власника зобов`язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім`ї про розмір участі в витратах вирішуються в судовому порядку.
Відповідно до частини 2 статті 64 ЖК Української РСР до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.
Частиною 4 статті 156 ЖК Української РСР визначено, що до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині 2 статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.
Згідно частини 1 статті 162 ЖК Української РСР плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення
квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги.
Згідно статті 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. 
Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, споживач має право на несплату вартості житлово-комунальних послуг за період тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім`ї при відповідному документальному оформленні, а також за період фактичної відсутності житлово-комунальних послуг, визначених договором у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив, в тому числі, з того, що згідно частини 2 статті 1160 ЦК України дії ОСОБА_2 по оплаті комунальних послуг за неповнолітнього ОСОБА_4 не були виправданими обставинами, за яких вони були вчинені.
Проте колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду, оскільки положення статті 1160 ЦК України не підлягають застосуванню до спірних правовідносин.
Згідно зі статтею  376  ЦПК  України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неправильне застосування норм матеріального права.
Проте, як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у селі Сусли Новгород-Волинського району Житомирської області, про що Київським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) зроблено відповідний актовий запис № 16890 від 12 жовтня 2020 року.  
Відповідно до частини 1 статті 55 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника в зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії цивільного процесу.
Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Згідно зі статтею 1219 ЦК України не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: 1) особисті немайнові права; 2) право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; 3) право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 4) права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; 5) права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 ЦК України.
Суд своєю ухвалою закриває  провадження у справі, якщо настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено юридичну особу, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва (пункт 7 частини 1 статті 255 ЦПК України).
Згідно частини 1, частини 3 статті 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу. Якщо судом першої інстанції ухвалено законне і обґрунтоване рішення, смерть фізичної особи - сторони у
спорі чи припинення юридичної особи - сторони у спорі, що не допускає правонаступництва, після ухвалення такого рішення не може бути підставою для застосування вимог частини першої цієї статті.
Оскільки права та обов`язки, що є предметом судового розгляду у даній справі, нерозривно пов`язані з особою позивача, а спірні правовідносини не допускають правонаступництва, з огляду на неправильне застосування судом норм матеріального права, наявні правові підстави для скасування рішення суду першої інстанції та закриття провадження у справі.
Керуючись статтями 255, 367, 374, 377, 381-384 ЦПК України, суд
 
                                                                   п о с т а н о в и в :
 
Заяву ОСОБА_1 про закриття провадження у справі задовольнити.
Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 22 квітня 2020 року скасувати.
Провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування витрат за житлово-комунальні послуги закрити.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складений 4 листопада 2020 року.

Головуючий                                                                                         Я.В. Головачов

Судді:                                                                                                    В.В. Соколова

                                                                                                               О.В. Шахова