справа № 365/5/20                    
головуючий у суді І інстанції Денисенко Н.О.
провадження № 22-ц/824/10523/2020
суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Мостова Г.І.
 
ПОСТАНОВА
Іменем України
 
28 вересня 2020 року                                                                                     м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді: Мостової Г.І.,
суддів: Волошиної В.М., Слюсар Т.А.,
за участю секретаря судового засідання: Сердюк К.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Згурівського районного суду Київської області від 18 травня 2020 року
у справі за позовом ОСОБА_1 до Згурівської селищної ради Київської області про визнання права власності на майно за набувальною давністю, -
в с т а н о в и в :
У січні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до Згурівського районного суду Київської області з позовом до Згурівської селищної ради Київської області, посилаючись на те, що відповідно до рішення виконавчого комітету Згурівської селищної ради Київської області від 07 липня 2006 року вона була призначена піклувальником ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - пасинка останньої (відповідне судове рішення не ухвалювалось), які з того часу мешкали разом із з нею у її квартирах в місті Києві. Вона здійснювала постійний догляд за ними та житловим будинком номер АДРЕСА_1 .
ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_2. Після смерті ОСОБА_2 вона отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 1/2 частки спірного будинку. Після їхньої смерті залишилася спадщина, яка складається із зазначеного житлового будинку.
Проте оформити право власності на іншу Ѕ частки будинку позивач позбавлена можливості, оскільки ОСОБА_3 у будинку не проживав та ОСОБА_1 не оформила офіційно опікунство над ним. 
Позивач вважає, що набула право власності на Ѕ частки будинку, що належала ОСОБА_3 , шляхом фактичного володіння ним протягом більше ніж 10 років, а саме, користувалася ним, ремонтувала та доглядала, тому просить визнати за нею в порядку набувальної давності право власності на Ѕ частки спірного житлового будинку, що належала ОСОБА_3 .
У додаткових письмових поясненнях представник позивача ОСОБА_4 зазначила, що «добросовісність заволодіння» не може передбачати, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном. Під добросовісністю у контексті частини 1 статті 344 ЦК України слід розуміти, що особа не чинила перешкоди власнику майна у реалізації ним свого права власності на майно протягом строку, визначеного у цій нормі. На забезпечення можливості власника бути обізнаним про те, що інша особа володіє її майном, і реалізувати своє право власності покликана умова про відкритість володіння. На користь такого висновку свідчить також те, що відповідно до частини 3 статті 344 ЦК України якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не пред`явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності на нерухоме майно за набувальною давністю. У цьому випадку позивач не є рідною особою (родичем) спадкодавцю ОСОБА_3 , який офіційно був дієздатною особою. Із-за вад здоров`я ОСОБА_3 позивач опікувалася ним як пасинком своєї рідної тітки. Останній ні за яких умов не уповноважував позивача володіти Ѕ часткою будинку. Позивач доглядала за ним без будь-яких договорів, виключно з людських та моральних міркувань, що ніяким чином не свідчить, що вона право на це майно.
З 2006 року ОСОБА_3 мешкав у ОСОБА_1 у місті Києві. У належному йому будинку не мешкав, ним не володів та не користувався. Належною ОСОБА_3 часткою будинку з 2006 року по теперішній час відкрито, добросовісно та безперервно володіла позивач, яка доглядала за будинком, садом, ремонтувала будинок та на власний розсуд заселяла квартирантів. Згідно з даними спадкової справи до майна ОСОБА_3 спадкоємці, які б претендували на спадщину, відсутні. Відтак просила задовольнити позов.
Рішенням Згурівського районного суду Київської області від 18 травня 2020 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 .
Суд першої інстанції обґрунтував свої висновки тим, що позивач не довела наявності необхідних умов для задоволення судом вимог про визнання за нею права власності на нерухоме майно за набувальною давністю на підставі статті 344 ЦК України, оскільки позивач володіє спірним майном як піклувальник власника і завжди знала, хто є його власником.
 
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Згурівського районного суду Київської області від 18 травня 2020 року та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.
Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення ухвалено з неповним з`ясуванням обставин справи, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права з огляду на те, що питання щодо дієздатності, встановлення опіки над ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ніколи не вирішувалось; ОСОБА_1 юридично не була піклувальником ОСОБА_3 , а піклувалася про нього виключно з моральних засад. Отже, висновок суду першої інстанції про те, що позивач володіє спірним майном як піклувальник власника не ґрунтується на жодній нормі закону та відповідних доказах.
 
Колегія суддів, вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга  не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Відповідно до статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду.
Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК України, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.
Аналізуючи поняття «добросовісність володіння» як ознаку набувальної давності за статтею 344 ЦК України, колегія апеляційного суду враховує, що добросовісність, як одна із загальних засад цивільного судочинства, означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна, тобто на той початковий момент, який включається в повний строк володіння майном, визначений законом. Крім того, позивач, як володілець майна, повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього (Постанова Верховного Суду від 06 вересня 2018 року у справі № 205/1178/16-ц).
Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником. Добросовісність передбачає, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном (правовий висновок, викладений  Постановах Верховного Суду від 27 вересня 2018 року у справі № 571/1099/16-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 683/2047/16-ц, від 19 вересня 2018 року у справі № 296/6949/17).
 
Задоволення судом вимог про визнання за володільцем права власності на нерухоме майно на підставі статті 344 ЦК можливе лише за наявності необхідних умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння; за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.
За набувальною давністю може бути визнано право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно, а також на майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25 червня 2018 року (справа №293/312/15-ц).
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником Ѕ частки житлового будинку номер АДРЕСА_1 на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом ОСОБА_2 від 31 липня 2019 року (а.с. 39-62).
Власником іншої Ѕ частки спірного житлового будинку був ОСОБА_3 на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 13 червня 1989 року (а.с. 5, 6, 8-9, 84-88).
Ринкова вартість спірного будинку становить 80 000 грн без ПДВ (а.с. 19?25), інвентаризаційна - 123 912 грн (а.с. 88).
На підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 31 липня 2019 року та Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №175873744 від 31 липня 2019 року ОСОБА_5 є власником земельної ділянки площею 0,1500 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 (а.с. 96-97).
На підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 31 липня 2019 року та Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №175874067  від 31 липня 2019 року ОСОБА_5 є власником земельної ділянки площею 0,1465 га для ведення особистого селянського господарства будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 (а.с. 98-99).
Відповідно до рішення виконавчого комітету Згурівської селищної ради Київської області від 07 листопада 2006 року № 55 ОСОБА_1 була призначена піклувальником над недієздатними ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які були зареєстровані у АДРЕСА_1 (а.с. 10).
ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
Приватним нотаріусом Рокитнянського районного нотаріального округу Київської області Липовенко Н.І. за заявою ОСОБА_1 як спадкоємця за законом, як особи, яка проживала однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, відкрита спадкова справа, інших заяв про прийняття спадщини не надходило. Приватним нотаріусом роз`яснено позивачу, що для оформлення її спадкових прав на майно померлого ОСОБА_3 необхідно звернутися до суду із заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем (а.с. 66-74). Судом інших спадкоємців не встановлено.
Позивач, вимагаючи визнання за нею права власності на спірний будинок на підставі статті 344 ЦК України, посилається на те, що вона добросовісно та відкрито заволоділа Ѕ часткою спірного житлового будинку, що належала ОСОБА_3 , користувалася та доглядала за будинком та здійснювала обов`язки піклувальника щодо власника спірного майна.
Підсумовуючи викладене, колегія апеляційного суду, встановивши, що власником Ѕ частки спірного житлового будинку був ОСОБА_3 , останній не відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно, позивач здійснювала обов`язки піклувальника щодо власника спірного майна, а також відкрито користувалася та доглядала за житловим будинком, погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для визнання права власності за набувальною давністю за позивачем, яка володіла Ѕ частки спірного житлового будинку як піклувальник власника і завжди знала, хто є його власником.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Згурівського районного суду Київської області від 18 травня 2020 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з моменту складання повного судового рішення.
 
Повний текст судового рішення складений 07 жовтня 2020 року.

 

Головуючий                                                                                     Г.І. Мостова
 
Судді                                                                                             В.М. Волошина
 
             Т.А. Слюсар