ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8967/20 Справа № 202/4208/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Бєсєда Г. В. Суддя у 2-й інстанції - Демченко  Е. Л.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2020 року        колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

               головуючого - судді Демченко Е.Л.
               суддів – Куценко Т.Р., Макарова М.О.
               при секретарі – Кругман А.М. 

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на ухвалу Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 23 липня 2020 року про забезпечення позову, - 

в с т а н о в и л а:

       У липні 2020 року  ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення суми боргу. 
       22 липня 2020 року ОСОБА_2 подано заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності, видане 18 лютого 2008 року Управлінням житлового господарства Дніпропетровської міськради; до набрання законної сили рішенням суду заборонити приватним та державним нотаріусам вчинювати будь-які дії, направлені на відчуження, реєстрацію, перереєстрацію, укладання договорів іпотеки, договорів оренди щодо нерухомого майна, а саме: квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 45 кв.м, житловою площею 27,5 кв.м. 
       Ухвалою Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 23 липня 2020 року заяву ОСОБА_2 задоволено. Накладено арешт на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності, видане 18 лютого 2008 року Управлінням житлового господарства Дніпропетровської міськради, до набрання законної сили рішення у цивільній справі №202/4208/20. 
       В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 , зазначаючи, що ухвала суду винесена з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права, просив ухвалу Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 23 липня 2020 року скасувати та постановити нову, якою відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову. 
       Апеляційна скарга мотивована тим, що позивачем не надано доказів можливого ухилення відповідача від виконання судового рішення, арешт є найбільш обтяжливим заходом забезпечення позову, судом не перевірено чи є між сторонами спір. 
       Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
       Задовольняючи заяву про забезпечення позову суд першої інстанції виходив з того, що вона є цілком обґрунтованою та співмірною із заявленими позивачем вимогами. 
       Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції у повній мірі. 
       Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
       Згідно ч.ч.1,2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
       Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року №9 унормовано, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
       Положеннями ст.150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору;зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.
       Підставами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать або дозволяють достовірно припустити, що невжиття цих заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання майбутнього рішення суду. 
       Єдиною підставою для забезпечення позову має слугувати обґрунтоване припущення, що невжиття відповідних заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову. 
       Відповідно до п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосовування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року №9 заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи. Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. 
       Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. 
       Встановлено судом і це підтверджується матеріалами справи, що  ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення суми боргу у розмірі 200 000 грн. 
       Колегія суддів вважає, що ціна позову є значною, а отже у разі задоволення позову дійсно можуть виникнути труднощі з виконанням рішення. 
       Втім звертає увагу на те, що адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.
       Колегія суддів, враховуючи розумність, обґрунтованість і адекватність вимог заявника, з метою забезпечення збалансованості інтересів сторін, вважає, що заяву про забезпечення позову слід задовольнити частково та заборонити приватним та державним нотаріусам вчиняти будь-які дії, направлені на відчуження, реєстрацію, перереєстрацію, складання договорів іпотеки, договорів оренди щодо нерухомого майна, а саме — 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 . 
       Колегія суддів наголошує, що відповідачу належить лише 1/3 частина квартири та вона перебуває у спільній сумісній власності, а тому такий вид забезпечення позову, як накладення арешту на нерухоме майно обмежує права у можливості володіти та користуватися об`єктом нерухомого майна.
       Крім того, суд першої інстанції, зазначивши про повне задоволення заяви про забезпечення позову, фактично задовольнив її частково, оскільки позивачем ставилось питання і про накладання арешту і про заборону вчиняти дії.
       За таких обставин ухвалу не можна визнати законною та обґрунтованою, оскільки вона не відповідає вимогам процесуального закону, а тому підлягає скасуванню на підставі ст.376 ЦПК України з постановленням нової ухвали про часткове задоволення заяви про забезпечення позову.        
       Керуючись ст.ст.367,374,376,381-383 ЦПК України, колегія суддів, – 

п о с т а н о в и л а:

       Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити частково. 

       Ухвалу Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 23 липня 2020 року про забезпечення позову скасувати.

       Заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову задовольнити частково. 

       Заборонити приватним та державним нотаріусам вчиняти будь-які дії, направлені на відчуження, реєстрацію, перереєстрацію, складання договорів іпотеки, договорів оренди щодо нерухомого майна, а саме — 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 . 

       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

               Головуючий:                                         Демченко Е.Л.

               Судді:                                                        Куценко Т.Р. 

                                                                               Макаров М.О.