ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2020 року	Львів	Справа № 380/2755/20 пров. № А/857/9263/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді                                                  Коваля Р.Й.,
суддів                                                                       Гуляка В.В., 
                                                                                 Довгополова О.М.,

розглянувши у письмовому провадженні в місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 30 червня 2020 року (прийняте в порядку спрощеного позовного провадження у м. Львові суддею Костецьким Н.В.) в адміністративній справі № 140/2314/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про стягнення недоплаченої пенсії,

                                                    В С Т А Н О В И В :

У квітні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, у якому просив:
- стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі – ГУ ПФУ у Львівській області) на його користь недоплачену в 2018 - 2019 роках пенсію в розмірі 25 401,48 грн;
- встановити судовий контроль за виконанням рішення суду шляхом зобов`язання ГУ ПФУ у Львівській області подати до суду у десятиденний строк з моменту набрання рішенням суду законної сили звіт про його виконання. 
Позов обґрунтовував тим, що ГУ ПФУ у Львівській області перерахувало його пенсію з 01.01.2018, проте відповідно до положень постанови № 103 “Про перерахунок пенсії особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб” виплачувало 50 % різниці між розміром перерахованої та розміром отримуваної до цього перерахунку пенсії; з 01.01.2019 - 75 % різниці між розміром перерахованої та розміром отримуваної до цього перерахунку пенсії. Зазначає, що Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», постанова Кабінету Міністрів України від 13.02.2008 № 45 «Про затвердження Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», постанова Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 № 103 “Про перерахунок пенсії особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб”, постанова Кабінету Міністрів України від 24.12.2019 № 1008 «Деякі питання виплати пенсій окремим категоріям громадян» не містять положень, які б позбавляли позивача права на отримання в повному розмірі нарахованої пенсії в 2018 – 2019 роках.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 30 червня 2020 року позов задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність ГУ ПФУ у Львівській області щодо не проведення перерахунку та виплати пенсії ОСОБА_1 з 05.03.2019 з урахуванням 100 % суми його підвищення пенсії, перерахованої з 01.01.2018.
Зобов`язано ГУ ПФУ у Львівській області провести перерахунок та виплату, з урахуванням виплачених сум, пенсії ОСОБА_1 з 05.03.2019 з урахуванням 100 % суми підвищення пенсії, перерахованої з 01.01.2018.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. 

Не погодившись із вказаним рішенням, в частині задоволених вимог, його оскаржило ГУ ПФУ у Львівській області, проте ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20.10.2020 його апеляційну скаргу повернуто.

Крім того, не погоджуючись із вказаним рішенням суду, його оскаржив ОСОБА_1 і подав апеляційну скаргу, яку обґрунтовує тим, що суд першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення допустив порушення норм процесуального та матеріального права, неправильно встановив предмет спору, предмет позову, обставини, які підлягають доказуванню, правове обгрунтування позовних вимог, а тому просить скасувати рішення та прийняти нову постанову, якою повністю задовольнити його позовні вимоги. 
Крім того зазначає, що ГУ ПФУ у Львівській області зобов`язане було в 2020 році виплатити йому недоплачену в 2018 - 2019 роках пенсію в розмірі 25 401,48 грн, оскільки:
-          в Законі України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ, постановах КМ України від 21 лютого 2018 року № 103, від 13 лютого 2008 року № 45, від 24 грудня 2019 року № 1008 відсутні норми, якими пенсіонери позбавляються права на отримання в повному розмірі нарахованої їм в 2018 - 2019 роках пенсії;
-          визначені постановою КМ України від 21 лютого 2018 року № 103 особливі умови виплати в 2018 - 2019 роках нарахованих за 2018 - 2019 роки пенсій діяли до 31.12.2019;
-          не виплативши пенсію в повному розмірі, відповідач позбавив його права власності на майно (пенсію).
Також вказує на те, що обмеження виплати пенсії, нарахованої особі в порядку, передбаченому Законом, не може бути встановлено постановою Кабінету Міністрів України.
При цьому, зазначає, що він:
-          не ставить під сумнів правильність визначення відповідачем розміру його пенсії за наслідками проведеного перерахунку в 2018 - 2019 роках та правомірність дій відповідача щодо виплати йому в 2018 - 2019 роках раніше призначеної пенсії в розмірі, збільшеної з 1 січня 2018 року на 50 % суми підвищення пенсії, а з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року на 75 % підвищення пенсії, як це передбачено нормами постанови КМ України від 21 лютого 2018 року №103;
-          стверджує, що вирішення спору не потребує повторного проведення перерахунку його пенсії відповідачем.

Оскільки апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, то колегія суддів вважає можливим розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, відповідно до пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України).
Відповідно до частини четвертої статті 229 КАС України у зв`язку з розглядом справи у письмовому провадженні фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла переконання, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФУ у Львівській області та отримує пенсію за вислугою років відповідно до Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб”. 
ГУ ПФУ у Львівській області з 01.01.2018 проведено перерахунок пенсії ОСОБА_1 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 № 103 “Про перерахунок пенсії особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб”, проте з 01.01.2018 по 31.12.2018 виплата складала 50 % підвищення пенсії, з 01.01.2019 по 31.12.2019 - 75 % підвищення пенсії.
Позивач, вважаючи, що ГУ ПФУ у Львівській області протиправно не виплачено різницю між місячним розміром підвищення пенсії, звернувся до відповідача із заявою про виплату недоотриманої в 2018, 2019 роках пенсії в сумі 25 401,48 грн. 
Листом від 14.02.2020 № 322-107/Я-02/8-1300/20 ГУ ПФУ у Львівській області повідомило позивача про те, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 № 103 “Про перерахунок пенсії особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб” з 01.01.2018 по 31.12.2018 виплата перерахованих пенсій проводиться у розмірі 50 %, з 01.01.2019 по 31.12.2019 - 75% підвищення пенсії, з 01.01.2020 – 100 % суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2020. Відтак, підстави для проведення доплати до перерахованої суми підвищення пенсії, яка виплачена 2018 - 2019 роках, відсутні.
ОСОБА_1 , вважаючи, що відповідачем протиправно не виплачено недоотриману в 2018, 2019 роках пенсію в сумі 25 401,48 грн, звернувся до суду з цим позовом з метою захисту свого порушеного права.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції покликався на те, що у зв`язку зі скасуванням пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 року № 103 рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 12 грудня 2018 року у справі № 826/3858/18, яке залишено без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 05 березня 2019 року, обмеження щодо часткової виплати суми підвищення до пенсії скасовано.
Суд звернув увагу на те, що відповідно до частини другої статті 265 КАС України нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду.
Тобто, пункти 1 та 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 року № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» втратили чинність з 05 березня 2019 року.
Тобто, на час перерахунку пенсійним органом пенсії позивача з 01.01.2018 Постанова № 103 була чинною та не скасованою, відтак, ГУ ПФУ у Львівській області законно виплачувало з 01.01.2018 50 % підвищення пенсії, з 01.01.2019 по 05.03.2019 75 %, оскільки такий перерахунок за цей період проведено на виконання Постанови № 103, чинної до 05.03.2019.
Судом врахував правову позицію, викладену в постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.03.2020 у справі №160/3586/19, в якій зазначено, що з 05 березня 2019 року пенсія підлягає виплаті у розмірі 100 % суми підвищення пенсії, у зв`язку із скасуванням пункту 2 Постанови № 103 рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 12.12.2018 у справі № 2826/3858/18, яке залишено без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 05 березня 2019.
На підставі наведеного, суд дійшов висновку, що з 05.03.2019 пенсія позивачу підлягає виплаті у розмірі 100 % суми підвищення пенсії, відтак позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не проведення перерахунку та виплати пенсії ОСОБА_1 з 05.03.2019 з урахуванням 100 % суми його підвищення пенсії, перерахованої з 01.01.2018.
З метою належного способу захисту прав позивача суд зобов`язав ГУ ПФУ у Львівській області провести перерахунок та виплату пенсії, з урахуванням виплачених сум, позивача з 05.03.2019 з урахуванням 100 % суми підвищення пенсії, перерахованої із 01.01.2018.
Крім того зазначив, що позивач не навів аргументованих доводів та не надав доказів того, що це рішення суду буде тривалий час не виконане відповідачем, у зв`язку з чим своєчасно у межах розумних строків не будуть поновлені його права. Тому вважав за необхідне відмовити у встановленні судового контролю.

Проте, колегія суддів апеляційного суду вважає такі висновки суду першої інстанції помилковими, виходячи з таких підстав.

Статтею 63 Закону № 2262-ХІІ (у редакції, чинній з 1 січня 2017 року) визначено підстави перерахунку раніше призначених пенсій.
Згідно з цією статтею перерахунок раніше призначених пенсій військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом та членам їх сімей у зв`язку із введенням в дію цього Закону провадиться за документами, що є у пенсійній справі, а також додатковими документами, поданими пенсіонерами на час перерахунку.
Якщо пенсіонер згодом подасть додаткові документи, які дають право на подальше підвищення пенсії, то пенсія перераховується за нормами цього Закону. При цьому перерахунок провадиться за минулий час, але не більш як за 12 місяців з дня подання додаткових документів і не раніше, ніж з дня введення в дію цього Закону.
Усі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, на умовах, у порядку та розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України. У разі якщо внаслідок перерахунку пенсій, передбаченого цією частиною, розміри пенсій звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, є нижчими, зберігаються розміри раніше призначених пенсій.

30 серпня 2017 року КМУ прийняв постанову № 704, якою затвердив тарифні сітки розрядів і коефіцієнтів посадових окладів, схеми тарифних розрядів, тарифних коефіцієнтів, додаткові види грошового забезпечення, розміри надбавки за вислугу років. Установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Постанова КМУ № 704 набрала чинності з 1 березня 2018 року.

21.02.2018 КМУ прийняв постанову № 103, пунктом 1 якої постановлено перерахувати пенсії, призначені згідно із Законом № 2262-ХІІ до 1 березня 2018 року (крім пенсій, призначених згідно із Законом особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ (міліції) та поліцейським), з урахуванням розміру окладу за посадою, військовим (спеціальним) званням, відсоткової надбавки за вислугу років за відповідною або аналогічною посадою, яку особа займала на дату звільнення із служби (на дату відрядження для роботи до органів державної влади, органів місцевого самоврядування або до сформованих ними органів, на підприємства, в установи, організації, вищі навчальні заклади), що визначені станом на 1 березня 2018 року відповідно до Постанови КМУ № 704.
Пунктом 2 Постанови КМУ № 103 встановлено, що виплату перерахованих відповідно до пункту 1 цієї постанови підвищених пенсій (з урахуванням доплат до попереднього розміру пенсій, підвищень, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством (крім підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, що визначені законом) проводити з 1 січня 2018 р. у таких розмірах:
з 1 січня 2018 р. - 50 відсотків;
з 1 січня 2019 р. по 31 грудня 2019 р. - 75 відсотків;
з 1 січня 2020 р. - 100 відсотків суми підвищення пенсії, визначеного станом на 1 березня 2018 року.

13 лютого 2008 року постановою КМУ № 45 затверджено Порядок проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Порядок № 45), відповідно до пункту 3 якого на підставі списків уповноважені органи готують довідки про розмір грошового забезпечення, що враховується для перерахунку пенсій, для кожної особи, зазначеної в списку, за формою згідно з додатками 2 і 3 (далі - довідки) та у місячний строк подають їх головним управлінням Пенсійного фонду України. Зазначені довідки надсилаються до державних органів, у яких особи проходили службу до відрядження, а їх уповноважені органи подають довідки у п`ятиденний строк головним управлінням Пенсійного фонду України.
Пунктом 4 Порядку № 45 (у редакції, чинній на час здійснення перерахунку) перерахунок пенсії здійснюється на момент виникнення такого права і проводиться у строки, передбачені частинами другою і третьою статті 51 Закону. Якщо внаслідок перерахунку розмір зменшується, пенсія виплачується в раніше встановленому розмірі.

Як видно із матеріалів справи, з 01 січня 2018 року ГУ ПФУ у Львівській області провело перерахунок пенсії ОСОБА_1 відповідно до постанови КМУ від 21 лютого 2018 року № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб», при цьому, правомірність цього перерахунку сторонами не оспорюється.

Тому, колегія суддів апеляційного суду погоджується з доводами позивача про те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про необхідність визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії щодо проведення перерахунку пенсії позивача.

Щодо виплати позивачу перерахованої пенсії колегія суддів зазначає, що з 1 січня 2018 року така становила 50 %, а з 01 січня 2019 року - 75 % суми підвищення цієї пенсії.

Така виплата здійснювалася згідно із пунктом 2 постанови КМУ від 21 лютого 2018 року № 103, який визнано протиправним та нечинним рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 12.12.2018 у справі № 826/3858/18, яке залишене без змін постановами Шостого апеляційного адміністративного суду від 05.03.2019 та Верховного Суду від 12.11.2019.

Отже, у зв`язку із скасуванням пункту 2 постанови КМУ від 21.02.2018 № 103 рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 12.12.2018 у справі № 2826/3858/18 обмеження щодо часткової виплати суми підвищення до пенсії скасовано.

Надалі Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 14.08.2019 № 804 «Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян» (далі - постанова КМУ № 804), яка набрала чинності 04.09.2019 і містила аналогічні обмеження щодо виплати підвищеного розміру пенсії відповідній категорії громадян у 2019 році.
Так, постановою КМУ № 804 установлено, що виплата пенсій, призначених згідно із Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» до 1 березня 2018 року (крім пенсій, призначених згідно із зазначеним Законом особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ (міліції) та поліцейським) та перерахованих з 1 січня 2018 року з урахуванням розміру окладу за посадою, військовим (спеціальним) званням, відсоткової надбавки за вислугу років за відповідною або аналогічною посадою, яку особа займала на дату звільнення із служби (на дату відрядження для роботи до органів державної влади, органів місцевого самоврядування або до сформованих ними органів, на підприємства, в установи, заклади вищої освіти), що визначені станом на 1 березня 2018 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 р. № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», здійснюється у 2019 році в розмірі 75 % суми підвищення пенсії, визначеної станом на 1 березня 2018 року.

Проте, рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.01.2020 у справі № 640/19133/19, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 31.03.2020, постанову Кабінету Міністрів України від 14.08.2019 № 804 "Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян" визнано протиправною та нечинною повністю.

Щодо наведеного, колегія суддів зазначає, що оскільки відповідач є територіальним органом виконавчої влади, який в своїй діяльності керуються Конституцією України, законами України та підзаконними нормативно-правовими актами, зокрема, постановами Кабінету міністрів України і не мав підстав не враховувати приписи, зокрема, постанов КМУ №№ 103, 804.

Відповідно до частини другої статті 265 КАС України нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду.

У зв`язку з цим дії пенсійного органу щодо виплати зменшеного розміру пенсії позивача, визначеного станом на 01 березня 2018 року, були протиправними тільки з 05 березня 2019 року по 03 вересня 2019 року (включно).

Разом з тим, позивач у своєму позові не просить суд визнати ці дії відповідача протиправними, оскільки вважає, що пенсійний орган порушив його право на володіння належним йому майном (грошовими коштами), відмовивши йому у виплаті повного розміру пенсії, нарахованої в 2018, 2019 роках, при його зверненні в 2020 році.

Колегія суддів зазначає, що частина друга статті 265 КАС України не регулює питань щодо можливості застосування нормативно-правових актів, визнаних судом протиправними. Предметом її регулювання є встановлення моменту втрати чинності нормативно-правовим актом, визнаним судом нечинним - тобто, ця норма лише визначає порядок дії актів, визнаних судом нечинними, на майбутнє, проте не надає відповіді на питання щодо того, чи можуть фізичні/юридичні особи бути зобов`язані виконувати положення нормативно-правового акта, визнаного судом протиправним та таким, що прийнятий поза межами повноважень, не в порядку та спосіб, передбачені законом.

При цьому Верховний Суд зазначав, що у разі визнання протиправним нормативно-правовий акт не може застосуватися - як за період до, так і за період після встановлення судом його протиправності (постанови від 04.12.2018 у справі № 816/52/17, від 04.12.2018 у справі № П/811/658/16, від 03.06.2019 у справі № 817/622/16).

Також Верховний Суд неодноразово наголошував, що суди не повинні застосовувати положення нормативно-правових актів, які не відповідають Конституції та законам України, незалежно від того, чи оскаржувались такі акти в судовому порядку та чи є вони чинними на час розгляду справи. Згідно з правовою позицією Верховного Суду такі правові акти (як закони, так і підзаконні акти) не можуть застосовуватися навіть у випадках, коли вони є чинними (така позиція висловлена у постановах Верховного Суду від 23.05.2019 у справі № 910/5098/18, від 18.03.2019 у справі № 910/5244/18, від 20.03.2019 у справі №910/7715/18, від 18.04.2019 у справі № 910/5105/18, від 12.03.2019 у справі № 913/204/18).

Судом встановлено, що позивач отримав право на перерахунок пенсії у січні 2018 року, на підставі статті 63 Закону № 2262-ХІІ, пункту 4 Порядку № 45. При цьому Кабінет Міністрів України уповноважений визначати порядок проведення такого перерахунку, що й було реалізовано ним шляхом прийняття Порядку № 45.
Як видно зі змісту пунктів 1, 2 постанов КМУ № 103 та № 804, ними врегульовані строки виплати пенсій, а не порядок проведення перерахунку. Окрім того, вказаними постановами Кабінету Міністрів України фактично зменшено розмір доплат до пенсій за результатами перерахунку у 2018 та 2019 роках.
Апеляційний суд зазначає, що питання строків виплати доплат до пенсії за результатами проведеного перерахунку, тобто частини пенсії особи, а також розмірів такої доплати не охоплюються поняттям «порядок проведення перерахунку пенсії».

За таких обставин право позивача на отримання перерахованого розміру пенсії за період з 01 січня 2018 року, з урахуванням вже сплачених сум, має визначатися та визначається безпосередньо Законом № 2262-ХІІ, отже підпадає під дію статті 1 Першого протоколу до Конвенції «Захист прав власності» і що відповідні суми доплати до пенсії за результатом проведення перерахунку слід вважати «майном» у значенні цього положення, оскільки позивач отримав право на вказані суми виплат, яке до прийняття зазначених постанов було передбачено Законом № 2262-ХІІ, тобто невиплата вказаних сум є втручанням у право позивача на мирне володіння майном.

Ця правова позиція узгоджується із правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 12 листопада 2019 року у справі № 826/3858/18, згідно з якою право на пенсію підпадає під сферу дії статті 1 Протоколу першого Конвенції, якщо за національним законодавством особа має обґрунтоване право на отримання виплат в рамках національної системи соціального забезпечення та якщо відповідні умови дотримано, органи влади не можуть відмовити у таких виплатах доти, доки виплати передбачено законодавством.
Обмеження виплати пенсії, нарахованої особі в порядку, передбаченому Законом, не може бути встановлено постановою Кабінету Міністрів України.
Юридична природа соціальних виплат, в тому числі пенсій, розглядається не лише з позицій права власності, але й пов`язує з ними принцип захисту «законних очікувань» (reasonable expectations) та принцип правової визначеності (legal certainty), що є невід`ємними елементами принципу правової держави (Rechtstaat) та верховенства права.
Так у справі «Суханов та Ільченко проти України» (Заява № 68385/10 та № 71378/10) Європейський суд з прав людини вказав, що якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має "законне сподівання", якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є чинний Закон, який передбачає таке право, або є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування (пункт 35).
У справі «Кечко проти України» (Заява №63134/00) Європейський суд з прав людини наголосив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними (пункт 23). Тобто коли соціальна чи інша подібна виплата закріплена законом, має виплачуватися на основі чітких і об`єктивних критеріїв і якщо людина очевидно підходить під ці критерії - це породжує у такої людини виправдане очікування в розумінні статті 1 Першого протоколу.
Таким чином, пункти постанов КМУ № 103 та № 804 всупереч вимогам частини третьої статті 1-1, статті 43, частини четвертої статті 63 та Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», змінюють умови і норми пенсійного забезпечення військовослужбовців.

З огляду на наведене, пункти 1, 2 постанов КМУ № 103 та № 804 визнані судом протиправними та такими, що не відповідають правовим актам вищої юридичної сили. 

Враховуючи все наведене, колегія суддів вважає, що порушене право позивача на отримання повного розміру пенсії, яка належить йому на законній підставі, підлягає поновленню шляхом виплати йому недоплаченої суми у 2018, 2019 роках.

При цьому, колегія суддів апеляційного суду зазначає, що Верховний Суд України у своїх рішеннях неодноразово вказував на те, що відсутність чи скорочення бюджетних асигнувань не може бути підставою для зменшення будь-яких виплат (постанови Верховного Суду України від 22 червня 2010 року у справі № 21-399во10, від 07 грудня 2012 року у справі №21-977во10, від 03 грудня 2010 року у справі № 21- 44а10).
Така правова позиція підтримана Конституційним Судом України у рішеннях від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002, від 17 березня 2004 року № 7-рп/2004, від 01 грудня2004 року № 20-рп/2004, від 09 липня 2007 року № 6-рп/2007, в яких зазначено про неможливість поставити гарантовані законом виплати, пільги тощо в залежність від видатків бюджету.

Разом з тим, колегія суддів апеляційного суду зазначає, що нарахування та виплата пенсії, є компетенцією відповідача, а тому, підстави для стягнення з відповідача визначеної грошової суми відсутні. 
При цьому належним способом захисту прав позивача у цій справі буде зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області виплатити недоплачену частину пенсії позивача в 2018, 2019 роках, з урахуванням 100 % суми підвищення пенсії, перерахованої із 01.01.2018.

Щодо вимоги про встановлення судового контроль за виконанням рішення суду колегія апеляційного адміністративного суду зазначає, що суд першої інстанції відмовив в цьому з підстав того, що це є правом суду, яке може використовуватись в залежності від наявності об`єктивних обставин, що підтверджені належними та допустимими доказами, а позивач не навів аргументованих доводів та не надав доказів того, що це рішення суду буде відповідачем тривалий час не виконане, у зв`язку з чим своєчасно у межах розумних строків не будуть поновлені його права, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі позивач зазначає, що така відмова є необгрунтованою, проте не зазначає - в чому саме полягає необгрунтованість висновків суду першої інстанції і не наводить жодних доводів та доказів щодо цього.

За таких обставин, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про те, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям постанови про часткове задоволення позову.

Згідно зі статтею 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:
1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;
4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, та невідповідність висновків суду обставинам справи, через що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям постанови про часткове задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 229, 308, 311, 315, 317, 322, 325, 328 КАС України, суд

                                                 П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 30 червня 2020 року в адміністративній справі № 140/2314/19 скасувати.

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області виплатити ОСОБА_1 недоплачену частину його пенсії в 2018, 2019 роках, з урахуванням 100 % суми підвищення пенсії, перерахованої із 01.01.2018.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Головуючий суддя	 	Р. Й. Коваль 	
судді	 	В. В. Гуляк 	
 	 	О. М. Довгополов