ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/24993/19                                                                  Суддя (судді) першої інстанції: Шейко Т.І.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
  20 листопада 2020 року                                                                                      м. Київ
          Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:                  
головуючого - судді                    Парінова А.Б., 
суддів:                              Земляної Г.В., 
                                                  Карпушової О.В.,
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Національного банку України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 серпня 2020 р. у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія " Фінанс Інновація" до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг  про визнання протиправним та скасування рішення, -
В С Т А Н О В И В:
До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінанс Інновація" з позовом до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, у якому просило суд, з урахуванням уточнень:
- скасувати дію пункту 1 констатуючої частини та пункт 1 резолютивної частини розпорядження №2391 від 26 листопада 2019 року, виданого Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що оскаржуване розпорядження відповідача прийнято в результаті неправильного застосування суб`єктом владних повноважень норм матеріального права, з перевищенням повноважень, визначених Конституцією та законами України, в зв`язку з чим є протиправним та підлягає скасуванню.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 серпня 2020 року адміністративний позов задоволено.
Не погоджуючись з прийнятим судом першої інстанції рішенням, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також невідповідність висновків суду обставинам справи  просить скасувати рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 серпня 2020 року повністю та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані, зокрема, тим, що Нацкомфінпослуг уповноважена на здійснення державного нагляду (контролю) за наданням фінансових послуг з дотримання вимог та додержанням законодавства у цій сфері учасників ринків фінансових послуг (крім споживачів фінансових послуг). Разом з цим, апелянт звертає увагу суду, що позивач та споживачі, як сторони за кредитним договором, пов`язали підвищення процентної ставки саме з порушенням боржником зобов`язання за договором. Проценти від суми несвоєчасно повернутого кредиту за кожен день користування кредитом понад, строк дії договору є, на переконання апелянта, саме неустойкою. В розрізі умов кредитного договору, неустойка, що стягується в базі порушення боржником умов договору, є саме компенсацією в розумінні п. 5 ч. 3 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів». Таким чином, апелянт стверджує Нацкомфінпослуг оскаржуване рішення було прийнято у відповідності, в межах повноважень та у спосіб, встановлений нормами законодавства, а тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для його скасування та задоволення позову. 
Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 11 вересня 2020 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Національного банку України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 серпня 2020 року та призначено справу до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження.
Позивачем було подано відзив на апеляційну скаргу відповідно до змісту якого останній зазначає, що з доводами апеляційної скарги категорично не погоджується та вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, надав їм належну правову оцінку у відповідності до норм матеріального права та з дотриманням норм процесуального права, у зв`язку з чим дійшов законного та обґрунтованого висновку про наявність правових для задоволення позовних вимог.
З метою повного та всебічного встановлення обставин справи, колегією суддів ухвалено рішення про продовження апеляційного розгляду даної справи на строк, що не перевищує п`ятнадцяти днів.
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.
Як було встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи відповідачем, на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінанс Інновація" було надіслано вимогу про надання інформації №4377/16-Л від 12 червня 2019 року стосовно надання документів та відомостей щодо договорів, за якими позичальники прострочили виконання умов договору(ів) (повернення кредиту).
За результатами аналізу наданої позивачем відповіді на вказану вимогу Нацкомфінпослуг встановлено, що Товариством укладалися договори на суму, що не перевищувала розмір однієї мінімальної заробітної плати, встановленої на день укладення кредитного договору, а саме: у 2018 році - 3723, 00 грн., у 2019 році - 4173,00 грн. На зазначені правовідносини розповсюджуються положення Закону України "Про захист прав споживачів".
У зв`язку з чим Нацкомфінпослуг було складено Акт про правопорушення, вчинені Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінанс Інновація" на ринку фінансових послуг від 05 листопада 2019 року №1821/16-5/15, яким встановлено порушення Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінанс Інновація" вимог законодавства про фінансові послуги, а саме:
- частини другої статті 2 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", яка встановлює, що фінансові установи в України діють відповідно до цього Закону з урахуванням норм закону України, які встановлюють особливості їх діяльності;
- пункту 5 частин третьої статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів" несправедливими є, зокрема умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад 50 відсотків продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.
В подальшому позивачем отримано розпорядження від 26 листопада 2019 року №2391 "Про застосування заходу впливу до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінанс Інновація", відповідно до якого Нацкомфінпослуг постановила зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінанс Інновація" усунути порушення законодавства про фінансові послуги та повідомити комісію про усунення порушення з наданням підтверджуючих документів у термін включно до 26 грудня 2019 року.
Позивач, вважаючи вказане рішення відповідача протиправним, звернувся до суду за захистом своїх порушених прав та законних інтересів.
Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що заходи відповідальності за порушення грошового зобов`язання та неустойка є різними правовими інститутами, обмеження можливості одночасного застосування яких законом не встановлена. Разом з цим, судом було встановлено, що відповідно до пункту 3.3 договорів позики, загальний розмір компенсації за несвоєчасне повернення позики, передусім залежить не від розміру процентної ставки, встановленої кредитодавцем, а від кількості днів прострочення повернення позики, допущених позичальником, яка в кожному конкретному випадку є різною та може як перевищувати (у разі тривалого прострочення), так і не перевищувати п`ятдесят відсотків суми кредиту. З огляду на зазначене, суд першої інстанції визнав необгрунтованими висновки відповідача про встановлення позивачем непропорційно великої суми компенсації, яка перевищує п`ятдесят відсотків вартості продукції. Крім того, суд першої інстанції вказав, що У контролюючого органу відсутні повноваження щодо визнання правочинів недійсними при проведенні перевірки, оскільки законодавством встановлено спеціальну судову процедуру для цього (постанова Верховного Суду від 03 вересня 2019 року у справі №826/15850/17). З урахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов висновку, що позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.
Переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та з урахуванням клопотання апелянта про закриття провадження у справі, колегія суддів зазначає про таке.
Пунктом 6 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" від 12.07.2001 №2664-III встановлено, що ринки фінансових послуг - це сфера діяльності учасників ринків фінансових послуг з метою надання та споживання певних фінансових послуг. До ринків фінансових послуг належать професійні послуги на ринках банківських послуг, страхових послуг, інвестиційних послуг, операцій з цінними паперами та інших видах ринків, що забезпечують обіг фінансових активів.
Згідно абзацу четвертого частини першої статті 21 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" державне регулювання ринків фінансових послуг здійснюється щодо інших ринків фінансових послуг - національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг.
Відповідно до пункту 2, 3 частини першої статті 27 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" основними завданнями національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, є: здійснення державного регулювання та нагляду за наданням фінансових послуг та додержанням законодавства у цій сфері; захист прав споживачів фінансових послуг шляхом застосування у межах своїх повноважень заходів впливу з метою запобігання і припинення порушень законодавства на ринку фінансових послуг.
Частиною першою статті 28 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" встановлено, що Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, у межах своєї компетенції, серед іншого: розробляє і затверджує нормативно-правові акти, обов`язкові до виконання центральними та місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, учасниками ринків фінансових послуг, їх об`єднаннями, контролює їх виконання; проводить самостійно чи разом з іншими державними органами перевірку діяльності учасників ринків фінансових послуг (крім споживачів фінансових послуг), а також інших юридичних осіб та фізичних осіб, які здійснюють діяльність з надання фінансових послуг, для якої законом встановлені вимоги щодо одержання ліцензії та/або реєстрації, без відповідної ліцензії та/або реєстрації; у разі порушення законодавства про фінансові послуги, нормативно-правових актів національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, застосовує заходи впливу та накладає адміністративні стягнення.
Відповідно до положень статті 30 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" (далі - Закон №2664) Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, має право проводити в межах своїх повноважень перевірку (інспекцію) діяльності учасників ринків фінансових послуг (крім споживачів фінансових послуг), їх афілійованих та споріднених осіб.
З аналізу вказаних правових норм вбачається, що Нацкомфінпослуг уповноважена на здійснення державного нагляду (контролю) за наданням фінансових послуг із дотримання вимог та додержанням законодавства у цій сфері учасників ринків фінансових послуг (крім споживачів фінансових послуг).
Відповідно до статті 39 Закону №2664 у разі порушення законів та інших нормативно-правових актів, що регулюють діяльність з надання фінансових послуг, національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, застосовує заходи впливу відповідно до закону.
Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, обирає та застосовує заходи впливу на основі аналізу даних та інформації стосовно порушення, враховуючи наслідки порушення та наслідки застосування таких заходів.
Так, положеннями статті 39 Закону №2664 передбачено, що передумовою застосування заходів впливу є встановлення обставин, які свідчать про допущення учасником ринку порушення законів та інших нормативно- правових актів, що регулюють діяльність з надання фінансових послуг.
Постановою Кабінету Міністрів України від 07 грудня 2016 року № 913 затверджено Ліцензійні умови провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів)" (далі - Ліцензійні умови), якими встановлений вичерпний перелік вимог, обов`язкових для виконання фінансовою установою - ліцензіатом, тобто Позивачем.
А саме, Ліцензійними умовами закріплено, що: надання коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту, є фінансовою послугою, якщо така послуга надана на підставі кредитного договору або іншого договору, який має всі ознаки кредитного договору, визначені статтею 1054 Цивільного кодексу України (пункт 8 Ліцензійних умов); фінансова установа зобов`язана надавати фінансові послуги на підставі договору, який відповідає вимогам статті 6 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", статей 11 і 18 Закону України "Про захист прав споживачів", статті 1056-1 Цивільного кодексу України, інших законів з питань регулювання окремих ринків фінансових послуг, вимогам до договорів про надання фінансових послуг фізичним особам, визначеним Нацкомфінпослуг, та положенням внутрішніх правил надання фінансових послуг фінансовою установою. Якщо відповідно до вимог законодавства додатком до внутрішніх правил надання фінансових послуг є типовий договір, договори з надання фінансових послуг, що укладаються фінансовою установою, повинні відповідати такому типовому договору (пункт 24 Ліцензійних умов).
Як вже було зазначено, у спірних правовідносинах відповідачем прийнято оскаржуване розпорядження за порушення ТОВ "Фінансова компанія "Фінанс Інновація" при наданні фінансової послуги прав споживачів фінансових послуг, що призвело до нарахування споживачам безпідставних сум неустойки та компенсацій.
Оскаржуваним розпорядженням було встановлено, що Товариством нараховано споживачам фінансових послуг непропорційно велику суму компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) за невиконання зобов`язань за кредитними договорами (згідно Додатку 2, що є невід`ємною частиною цього розпорядження), чим порушено законодавство про фінансові послуги, а саме частину другу статті 2 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" та пункт 5 частини третьої статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів".
Колегія суддів звертає увагу, що зазначена правова позиція була вже неодноразово висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах: від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18, від 04 липня 2018 року у справі                       № 310/11534/13-ц, провадження № 4-154цс18, від 31 жовтня 2018 року у справі                         № 202/4494/16-ц, провадження № 14-318цс18.
Таким чином, не дотримання позивачем вимог Ліцензійних умов та законодавства про фінансові послуги при наданні фінансових послуг і порушення у зв`язку з цим прав споживачів і стало підставою для застосування до позивача Нацкомфінпослуг, як регулятором, заходу впливу у вигляді оскаржуваного розпорядження.
Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції, які слугували підставою для задоволення позову, є помилковими та не відповідають дійсним обставинам справи, оскільки, жодна норма законодавства не встановлює обов`язку регулятора на звернення до суду з метою визнання договорів або окремих їх пунктів недійсними, так як предметом нагляду Нацкомфінпослуг є дотримання піднаглядними суб`єктами законодавства про фінансові послуги під час ведення господарської діяльності з надання фінансових послуг, а не встановлення правового статусу укладених фінансовими установами договорів.
Більш того, жодна правова норма не ставить повноваження Нацкомфінпослуг щодо встановлення факту порушень піднаглядними суб`єктами законодавства про фінансові послуги у вигляді порушення прав споживачів (шляхом, зокрема, установлення несправедливих умов договорів, як у даному випадку) в залежність від визнання судами таких договорів недійсними.
Так, 26.11.2019 Нацкомфінпослуг, на підставі розгляду Акту про правопорушення, прийнято Розпорядження № 2391 "Про застосування заходу впливу до ТОВ "Фінансова компанія "Фінанс Інновація" пунктом 1 мотивувальної частини якого було встановлено, Товариством нараховано споживачам фінансових послуг непропорційно велику суму компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) за невиконання зобов`язань за кредитними договорами (згідно Додатку 2 до Акту), чим порушено законодавство про фінансові послуги, а саме частину другу статті 2 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" та пункт 5 частини третьої статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів".
Відповідно до пункту 1 резолютивної частини розпорядження від 26.11.2019 №2391, Нацкомфінпослуг було постановлено зобов`язати ТОВ Фінансова компанія "Фінанс Інновація"  вжити заходів для усунення порушення законодавства про фінансові послуги та повідомити Нацкомфінпослуг про усунення порушення з наданням підтверджуючих документів у термін включно до 26.12.2019.
Отже, оскаржуваним позивачем розпорядженням встановлено виключно порушення Товариством вимог законодавства про фінансові послуги, та, більш того, жодним чином не встановлювалась недійсність укладених ним договорів позики (як то зазначено судом першої інстанції).
При цьому, колегія суддів не приймає до уваги доводи позивача про те, що рішеннями Солом`янського районного суду м. Києва було стягнуто в повному обсязі заборгованість боржників по укладеним кредитним договорам, оскільки під час вирішення відповідних спорів судом не надавалась правова оцінка дотриманню ТОВ Фінансова компанія "Фінанс Інновація" вимог законодавства у сфері надання фінансових послуг, здійснення регулятивних та наглядових функцій за діяльністю з надання фінансових послуг. Також, колегія суддів зазначає, що правомірність правовідносин між позивачем та боржниками з приводу укладення кредитних договорів не становить предмет даного спору.
Надаючи правову оцінку висновку суду першої інстанції про те, що відповідачем було ототожнено нарахування підвищеної процентної ставки за користування несвоєчасно повернутою позикою з нарахуванням неустойки, колегія суддів зазначає про таке.
За визначенням 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Як встановлено судом, пунктом 3.3. Примірного договору, затвердженого наказом директора ТОВ Фінансова компанія "Фінанс Інновація" від 11.04.2019 № 3-пр у випадку порушення строків повернення Кредиту, встановлених пунктом 1.3. Договору (з урахуванням пролонгації строку дії Договору), Позичальник сплачує Товариству плату за користування Кредитом за підвищеною ставкою % від суми несвоєчасно повернутого Кредиту за кожний день користування Кредитом понад, строк визначений у пункті 1.3 цього Договору.
Тобто в даному випадку, позивач та споживачі, як сторони за кредитним договором, пов`язали підвищення процентної ставки саме з порушенням боржником зобов`язання за договором.
Отже, з наведеного вбачається, що передбачені договором проценти, які сплачує позичальник Товариству за підвищеною ставкою від суми несвоєчасно повернутого Кредиту за кожний день користування Кредитом понад, строк визначений у пункті 1.3 цього Договору у відповідності до положень ст. 548 ЦК України є саме неустойкою.
Таким чином, колегія суддів вважає обґрунтованими висновки контролюючого органу, що в розрізі умов кредитного договору, неустойка, що стягується у разі порушення боржником умов договору, є саме компенсацією в розумінні пункту 5 частини третьої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів».
Відповідно до пункту 5 частини третьої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.
З огляду зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що у спірних правовідносинах відповідачем було винесено Розпорядження № 2391 від 26.11.2019 за порушення ТОВ Фінансова компанія "Фінанс Інновація" при наданні фінансової послуги прав споживачів фінансових послуг, що призвело до нарахування споживачам безпідставних сум неустойки та компенсацій у відповідності, в межах повноважень та у спосіб,що встановлені нормами чинного законодавства.
Разом з цим, судова колегія зауважує, що відповідно до вимог ч. 1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 ст. 77 цього Кодексу передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Проте, враховуючи принцип змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів, а також у доведенні перед судом їх переконливості, суд зазначає, що обов`язок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності відповідачем не звільняє позивача від обов`язку доказування протилежного.
Водночас, позивачем не наведено жодних обґрунтованих доводів та не надано належних та допустимих доказів які б свідчили про протиправність оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень, що свідчить про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
Таким чином, на підставі встановлених під час апеляційного розгляду обставин справи у їх сукупності та взаємозв`язку, колегією суддів встановлено, що висновки викладені у рішенні суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та нормам чинного законодавства, а також повністю спростовуються наявними у справі доказами та доводами апеляційної скарги.
Положеннями ст. 242 КАС України встановлено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Частиною 1 ст. 317 КАС України встановлено, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення прийнято з порушенням норм матеріального права, що є підставою для його скасування, та прийняття нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. 
Керуючись ст.ст. 242, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Національного банку України задовольнити.
Рішення  Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 серпня 2020 року скасувати та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя                                                            А.Б. Парінов

Судді:                                                                                Г.В. Земляна

                                                                                          О.В. Карпушова