ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2020 р.	Справа № 520/9963/19	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Бегунца А.О.,
Суддів: Рєзнікової С.С. ,  Мельнікової Л.В. ,
за участю секретаря судового засідання Машури Г.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Державної податкової служби у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.12.2019 року, головуючий суддя І інстанції: Волошин Д.А., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 19.12.19 року по справі № 520/9963/19
за позовом                    ОСОБА_1  
до                   Головного управління Державної податкової служби у Харківській області                           
про скасування податкових повідомлень-рішень,
ВСТАНОВИВ:
Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Харківській області (далі - відповідач), в якому просив суд: визнати недійсним та скасувати податкове повідомлення - рішення №0002521305 від 22.03.2019 р.; визнати недійсним та скасувати податкове повідомлення - рішення №0002531305 від 22.03.2019 р.; визнати недійсною та скасувати податкову вимогу від 08.08.2019 р.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що не погоджується з вказаними рішеннями відповідача, оскільки відповідачем не враховано те, що органами Волинської митниці ДФС, які здійснювати митне оформлення автомобіля, що був у використанні “RENAULT MEGANE” (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ), за митною декларацією типу ІМ40ДЕ № UA205090/2018/006916 не доведений факт подання позивачем недостовірних документів, недостовірної інформації при митному оформленні вказаного автомобіля, а також той факт, що органами Волинської митниці ДФС при митному оформленні вказаного автомобіля коригування митної вартості не здійснювалося. Враховуючи зазначене, вважає, що податкові зобов`язання зі сплати ПДВ та ввізного мита при митному оформленню автомобіля вважається автоматично узгодженим, оскільки під час проведення митного контролю орган доходів і зборів не були доведені факти заявлення позивачем неповних та/або недостовірних відомостей про митну вартість вказаного автомобіля, у тому числі невірно визначено його митну вартість.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 11.12.2019 вказаний позов задоволено. Визнано недійсним та скасовано податкове повідомлення - рішення Головного управління ДФС у Харківській області №0002521305 від 22.03.2019 р. Визнано недійсним та скасовано податкове повідомлення - рішення Головного управління ДФС у Харківській області №0002531305 від 22.03.2019 р. Визнано недійсною та скасовано податкову вимогу Головного управління ДФС у Харківській області від 08.08.2019 р. №67-17.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, згідно з якою апелянт просить суд скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом при вирішенні справи норм матеріального та процесуального права.
Позивач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
Відповідно до положень ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів заслухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги рішення суду першої інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що 31.01.2018 на територію України ОСОБА_1 ввезений легковий автомобіль, що був у використанні, “RENAULT MEGANE” (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ).
Митне оформлення легкового автомобіля, що був у використанні, ““RENAULT MEGANE” (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ), проведене за митною декларацією типу ІМ40ДЕ № UA205090/2018/006916, в якій митна вартість визначена за 6 (резервним) методом.
Згідно рахунку-фактури від 30.01.2018 року №34 вартість транспортного засобу становить 3700 євро, його продавцем виступала компанія “VOS TRUCKS”, отримувачем - ОСОБА_1 .
За митне оформлення придбаного автомобіля при його митній вартості у 130461,45 грн. нараховано та сплачено позивачем 48029,98 грн. митних платежів.
Таким чином, контролюючий орган прийняв митну декларацію ІМ40ДЕ № UA205090/2018/006916, визначив митну вартість товару за 6 (резервним) методом та пропустив легковий автомобіль, що був у використанні, “RENAULT MEGANE” (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на митну територію України.
13.04.2018 на адресу Державної фіскальної служби України надійшов запит литовських митних органів про підтвердження митного оформлення, ввезення або реєстрацію в Україні автомобілів, серед яких є “RENAULT MEGANE”. Згідно експортної митної декларації Литовської республіки MRN №18LTVG2000EK027430 від 23.01.2018 року та рахунку-фактури серії EDT6 №14 від 23.01.2018 автомобіль “Рено Меган” був проданий компанію UAB EDT “Baltic” громадянину ОСОБА_2 за ціною 4500 євро.
За результатами розгляду митним органом Волинської митниці ДФС України справи про порушення митних правил, останнім винесена постанова про порушення ОСОБА_1 митних правил №3783/20500/18 від 15.08.2018. 
Рішенням Любомльського районного суду Волинської області від 16.01.2019, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 11.03.2019, у справі № 163/1798/18 вказана постанова про порушення митних правил №3783/20500/18 від 15.08.2018 визнана протиправною та скасована у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ст. 485 Митного кодексу України. 
З матеріалів справи встановлено, що Головним управлінням ДФС у Харківській області проведено документальну позапланову невиїзну перевірку громадянина ОСОБА_1 з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів при переміщенні легкового автомобіля, що був у використанні “RENAULT MEGANE” через митний кордон України за митною декларацією від 31.01.2018 року №UA205090/2018/006916, за результатами якої складено акт №85/20-40-13-05-08/ НОМЕР_2 від 11.01.2019 року.
За наслідками перевірки контролюючим органом встановлено порушення ОСОБА_1 :
- п.3 ч. 2 ст. 53. ст. 278, п. 1 ч. 1 ст. 279, ч. 1 ст. 293, ч. 1 ст. 295, п. 1 ст. 368 Митного кодексу України, у зв`язку з чим  занижено податкове зобов`язання з ввізного мита на загальну суму 2609,22 грн.;
- п. 187.7 ст. 187, п. 190.1 ст. 190 Податкового кодексу України, у зв`язку з чим занижено податкове зобов`язання з ПДВ на суму 5740, 30 грн.
На підставі зазначених висновків контролюючим органом прийнято податкові повідомлення – рішення:
- податкове повідомлення-рішення №0002521305 від 22.03.2019 р., яким збільшено суму грошового зобов`язання позивача з податку на додану вартість з ввезених на територію України товарів всього в розмірі 7175,38 грн., з них за податковим зобов`язанням в сумі 5740,30 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі    435,08 грн.;
- податкове повідомлення-рішення №0002531305 від 22.03.2019 р., яким збільшено суму грошового зобов`язання позивача за платежем мито на товари, що ввозяться (пересилаються) громадянами всього в розмірі 3261,53 грн., з них за податковим зобов`язанням в сумі 2609,22 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі    652,31 грн.
Головним управлінням ДФС у Харківській області 08.08.2019 року винесена податкова вимога форми “Ф” №67-17, згідно з якою податковий борг позивача станом на 07.08.2019 року складає 12413,34 грн., а саме: податковий борг зі сплати ПДВ складає 8534,18 грн., в тому числі штрафні (фінансові) санкції в розмірі 1435,08 грн., пеня в розмірі 1358,80 грн.; податковий борг зі сплати ввізного мита складає 3879,16 грн., в тому числі штрафні (фінансові) санкції в розмірі 652,31 грн., пеня в розмірі 617,63 грн.
Не погоджуючись з вказаними рішеннями відповідача, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведено правомірності оскаржуваних рішень.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до ч.2 ст.1 Митного кодексу України від 13.03.2012 № 4495-VI, відносини, пов`язані із справлянням митних платежів, регулюються цим Кодексом, Податковим кодексом України та іншими законами України з питань оподаткування.
Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 51 Митного кодексу України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.
Згідно ст. 55 Митного кодексу України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених ч.6 ст. 54 цього Кодексу, виявлено, шо заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що митне оформлення ввезеного позивачем легкового автомобіля, що був у використанні, “RENAULT MEGANE” (ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) проведено за митною декларацією типу ІМ40ДЕ №UA205090/2018/006916, в якій митна вартість визначена за 6 (резервним) методом.
Колегія суддів зауважує, якщо орган ДФС, приймаючи митну декларацію, самостійно визначає митну вартість товару та пропускає товар на митну територію України (після сплати імпортером передбачених законом податків і зборів), то в подальшому він не має правових підстав для прийняття податкових повідомлень про донарахування податкових зобов`язань, за винятком, коли за наслідками службової перевірки або розгляду кримінальної справи встановлено змову між декларантом і митним органом, спрямовану на заниження обов`язкових платежів.
Такий висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду, зазначеній в постанові від 08.05.2018 в справі №808/1341/14, провадження №К/9901/7237/18.
Враховуючи, що контролюючий орган прийняв митну декларацію ІМ40ДЕ № UA205090/2018/006916, самостійно визначив митну вартість товару за 6 (резервним) методом та пропустив легковий автомобіль, що був у використанні, “RENAULT MEGANE” (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на митну територію України, суд приходить до висновку, що у Головного управління ДПС у Харківській області не було правових підстав для прийняття податкових-повідомлень про донарахування податкових зобов`язань.
При цьому, рішенням Любомльського районного суду Волинської області від 16.01.2019 у справі № 163/1798/18, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 11.03.2019, постанова про порушення митних правил №3783/20500/18 від 15.08.2018 визнана протиправною та скасована у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ст. 485 Митного кодексу України. 
Відповідно до ч.4 ст.78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Рішенням Любомльського районного суду Волинської області від 16.01.2019 у справі № 163/1798/18 встановлено, що податкові зобов`язання зі сплати ПДВ та ввізного мита при митному оформленню автомобіля, що був у використанні “RENAULT MEGANE” (ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) за митною декларацією типу ІМ40ДЕ №UA205090/2018/006916 є автоматично узгодженими, оскільки під час проведення митного контролю органом доходів і зборів не було доведено факти заявлення позивачем неповних та/або недостовірних відомостей про митну вартість вказаного автомобіля, у тому числі невірного визначення митної вартості. Самі по собі документи митних органів Литовської республіки не є виключними, беззаперечними і визначальними доказами винуватості ОСОБА_1 у порушенні митних правил та не доводять наявності в його діях умислу на неправомірне звільнення від сплати митних платежів в повному обсязі шляхом надання неправомірних відомостей щодо вартості товару.
Крім того, згідно рішення Любомльського районного суду Волинської області від 16.01.2019 по справі № 163/1798/18, доводи Волинської митниці ДФС про неправомірне зменшення ОСОБА_1 розміру митних платежів ґрунтується виключно на митній декларації №18LTVG2000EK027430 від 23.01.2018 року, отриманої від литовських митних органів, в той час як відповідно до інформації з мережі інтернет-сайту Європейської комісії щодо стану експортних MRN (для міжнародних перевезень) митна декларація  №18LTVG2000EK027430 скасована.
З пояснень представника відповідача в судовому засіданні суду першої інстанції встановлено, що рішення про коригування митної вартості товарів митним органом за вищезазначеним транспортним засобом не приймалось.
За таких обставин, суд дійшов вірного висновку, що податкові повідомлення - рішення Головного управління ДФС у Харківській області  від 22.03.2019 р. №0002521305 та №0002531305, а також, податкова вимога Головного управління ДФС у Харківській області від 08.08.2019 р. №67-17, сформована на підставі вказаних податкових повідомлень-рішень,  є протиправними та підлягають скасуванню.
Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі “Серявін та інші проти України” (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі “Руїс Торіха проти Іспанії” (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).
Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Доводи апеляційної скарги з наведених вище підстав висновків суду не спростовують. Крім того, доводи апеляційної скарги є ідентичними тим, які були висловлені у відзиві на позовну заяву та з урахуванням яких суд першої інстанції вже надав оцінку встановленим обставинам справи.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
За змістом частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін. 
Керуючись ст. ст. 243, 250, 310, 315, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Харківській області залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.12.2019 року по справі № 520/9963/19 залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 	(підпис)	А.О. Бегунц	
Судді	(підпис)  (підпис) 	С.С. Рєзнікова    Л.В. Мельнікова   	
Повний текст постанови складено  08.10.2020 року