ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/2003/20	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №707/830/16-ц Категорія: на ухвалу 	Смоляр О. А. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Новіков О. М. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       17 грудня 2020 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Новікова О.М.,
Бондаренка С.І., Вініченка Б.Б.,
за участю секретаря: Чуйко А.В.        
       
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Черкаського районного суду Черкаської області від 24 березня 2020 року у справі за поданням приватного виконавця про тимчасове обмеження особи (боржника) ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України, –

в с т а н о в и в :

У березні 2020 року приватний виконавець виконавчого округу Черкаської області Недоступ Д.М. звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 , вказуючи що у нього на виконанні перебуває виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 707/830/16 від 21 грудня 2018 року, який видано Черкаським районним судом Черкаської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 боргу в сумі 114 569 грн. та судового збору в сумі 1 505,78 грн. Боржник рішення суду не виконує, борг не сплачує, на виклики державного виконавця не з`являється. З метою належного виконання рішення суду, виконавець просив тимчасово обмежити ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України до виконання нею зобов`язань зі сплати боргу.
Ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області від 24 березня 2020 року заяву задоволено. Тимчасово обмежено у праві виїзду за кордон без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 до виконання покладених на неї зобов`язань згідно з рішенням Черкаського районного суду Черкаської області №707/830/16-ц від 10 серпня 2018 року.
Судове рішення мотивоване тим, що боржниця ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї згідно рішення суду, приватним виконавцем вжито усіх можливих заходів, передбачених ЗУ «Про виконавче провадження», однак рішення суду до даного часу не виконано.
Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржила її в апеляційному порядку та просить ухвалу Черкаського районного суду Черкаської області від 24 березня 2020 року скасувати.
Незаконність, необгрунтованість та прийняття ухвали за неповного з`ясування всіх обставин у справі апелянтка мотивує тим, що у матеріалах виконавчого провадження відсутні докази того, що вона свідомо ухилялася від виконання зобов`язань за рішенням суду та, маючи кошти та майно, здійснювала заходи щодо приховування такого майна, уникала зустрічей з державним виконавцем, перешкоджала доступу до майна чи оселі для огляду. Крім того, судом не враховано часткове виконання боржницею судового рішення. 
09 грудня 2020 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 від приватного виконавця Недоступа Д.М., в якому останній просить повністю відмовити в задоволенні скарги.
Доводи виконавця зводяться до того, що ОСОБА_1 ухиляється від виконання зобов`язань, встановлених судовим рішення. Сама боржниця не зверталася до виконавця з повідомленням про наявність у неї будь-якого рухомого чи нерухомого майна, за рахунок реалізації якого може бути погашена заборгованість. Проте, виконавцем, шляхом вчинення дій з розшуку майна боржниці, встановлена частка ОСОБА_1 у спільній сумісній власності подружжя, проте вона не є титульним власником такого майна, про наявність будинку, купленого в період шлюбу, виконавцю боржниця не повідомляла, чим свідомо приховувала факт існування такого майна, що є доказом факту ухилення від виконання зобов`язання.
Стосовно здійснення боржником самостійних зарахувань коштів на депозитний рахунок приватного виконавця в рахунок погашення заборгованості виконавець зазначає, що за період з дати відкриття виконавчого провадження 05 лютого 2019 року ОСОБА_1 від загальної суми боргу у 116 074, 78 грн. сплатила лише 1,5 % суми боргу, а тому посилання на часткове виконання зобов`язань у таких сумах слід розцінювати як намагання боржника ввести в оману суд, переконати у відсутності в своїх діях факту ухилення.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення за таких підстав.
Стаття 33 Конституції України передбачає право кожного, хто на законних підставах перебуває на території України, на свободу пересування, вільний вибір місця проживання, вільне залишення території України за винятком обмежень, які встановлюються законом.
Відповідно до п. 5 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» передбачено, що право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.
Частинами 1 та 3 ст. 441 ЦПК України передбачено, що тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні. Частиною 4 цієї ж статті визначено, що ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена судом за місцем виконання відповідного рішення за поданням державного або приватного виконавця.
З системного аналізу вказаних норм вбачається, що виконавець вправі порушувати перед судом згідно норм ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України у разі якщо він ухиляється від виконання покладених на нього зобов`язань рішеннями судів.
Відповідно до вимог ст.18 Закону України "Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії, здійснювати необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, у спосіб і порядок, зазначені виконавчим документом. Під час здійснення виконавчого провадження виконавець має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням.
За матеріалами справи встановлено, що на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Недоступа Д.М. перебуває виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 707/830/16 від 21 грудня 2018 року, який видано Черкаським районним судом Черкаської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 боргу в сумі 114 569 грн. та судового збору в сумі 1505,78 грн
05 лютого 2019 року приватним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, копію скеровано на адресу боржника, що підтверджується копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення від 14 лютого 2019 року.
20 лютого 2019 року ОСОБА_1 направила до приватного виконавця заяву, якою повідомляє, що особистого майна та доходів не має, проте готова виконувати рішення суду та погашати заборгованість, орієнтовно 1 000 грн. щомісячно.
Зі змісту акту приватного виконавця від 20 березня 2019 року, вбачається, що ОСОБА_1 зобов`язується виконувати вимоги виконавчого документу №707/830/16 від 21 грудня 2018 року.
Як вбачається із матеріалів подання приватним виконавцем виконавчого округу Черкаської області Недоступом Д.М. відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження» вживались заходи щодо виконання вказаного рішення суду, виконавчі дії щодо розшуку майна боржника та його арешту, однак боргові зобов`язання ОСОБА_1 залишаються не виконаними.
Відповідно до постанови приватного виконавця (ВП № 58289512) від 05 лютого 2019 року на майно боржниці накладено арешт.
Крім того, в ході розшуку майна ОСОБА_1 державним виконавцем встановлена наявність ідеальної частки нерухомого майна у спільній сумісній власності подружжя.
Діючі норми законодавства визначають, що на момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням суду, повинен вже відбутися і бути об`єктивно наявним та вбачатися з матеріалів справи.
Посилання у поданні на невиконання судового рішення не є підставою для обмеження у праві виїзду боржниці за межі України, оскільки законом не передбачені юридичні санкції у вигляді обмеження у праві виїзду за наявності лише факту невиконання зобов`язання.
Під поняттям «ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням», розуміються будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо), що роз`яснив Верховний Суд України 01 лютого 2013 року при розгляді питань, які виникають в судовій практиці про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України.
Колегія суддів враховує, що з лютого місяця 2019 року боржниці відомо про факт примусового виконання рішення суду про стягнення з неї на користь ОСОБА_2 боргу в сумі 114 569 грн. та судового збору в сумі 1505,78 грн.
В апеляційній скарзі боржниця наголошує на добровільній сплаті нею боргу 20 грудня 2019 року та 28 січня 2020 року двома платежами по 1147 грн. та 500 грн. в рахунок виконання рішення суду, при цьому, в силу вимог ст. 81 ЦПК України, надає квитанцію про сплату тільки 500 грн., однак сплачена суму боргу в порівнянні із загальною сумою боргу та особистими запевненнями боржниці регулярно погашати заборгованість (у заяві від 20 лютого 2019 року та акті від 20 березня 2019 року) не може вважатися належним добровільним погашенням боргу.
Крім того, слід врахувати, що з травня 2019 року по березень 2020 року ОСОБА_1 тричі перетинала кордон України ( а.с. 226, т.1, а.с. 20-21 т.2) з Польшею, а тому об`єктивно мала грошові кошти на часткове погашення боргових зобов`язань.
Добровільних дій щодо реалізації належної їй частки у спільному майні подружжя, виявленої внаслідок примусового виконання рішення суду боржниця також не вчиняє.
Такі дії ОСОБА_1 в сукупності із вчиненими приватним виконавцем заходами щодо примусового виконання рішення суду колегія суддів розцінює як умисне ухилення від виконання зобов`язань у ході примусового виконання рішення суду, в зв`язку із чим застосування районним судом до неї обмеження у праві виїзду закордон вважає правомірним.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Враховуючи вищевказані обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до вмотивованого та обґрунтованого рішення, а оскаржувана ухвала судом першої інстанції постановлена з додержанням вимог закону, а тому підстав для її скасування чи зміни не вбачає.
Керуючись ст.ст. 35, 258, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Черкаського районного суду Черкаської області від 24 березня 2020 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді