ПОСТАНОВА
Іменем України

25 листопада 2020 року   
Київ
справа №440/349/19
адміністративне провадження №К/9901/30439/19
              
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
головуючого судді - Гімона М.М. (суддя-доповідач),
суддів: Усенко Є.А.,  Хохуляка В.В., 
розглянувши в порядку письмового провадження як суд касаційної інстанції справу № 440/349/19 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «СТАНДАРТ ЧЕК СІТІ» до Полтавської митниці ДФС, правонаступником якої є Дніпровська митниця Держмитслужби, про визнання протиправними та скасування карток відмови, рішень, провадження у якій відкрито за касаційною скаргою Полтавської митниці ДФС на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 19 березня 2019 року (суддя Єресько Л.О.) та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 4 вересня 2019 року (головуючий суддя - Спаскін О.А., судді: Присяжнюк О.В., Любчич Л.В.),
ВСТАНОВИВ:
У січні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «СТАНДАРТ ЧЕК СІТІ» (далі по тексту - позивач, ТОВ «СТАНДАРТ ЧЕК СІТІ») звернулося до суду з позовом до Полтавської митниці ДФС, правонаступником якої є Дніпровська митниця Держмитслужби, (далі по тексту - відповідач, Митниця), в якому просило (з урахуванням ухвали Полтавського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2019 року про роз`єднання позовних вимог шляхом виділення вимог до Рівненської митниці ДФС та Київської митниці ДФС в окремі провадження):
- визнати протиправними та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA 806020/2018/00411та рішення про коригування митної вартості товарів від 11 грудня 2018 року № UA806020/2018/000061/2, прийняті Полтавською митницею ДФС;
- визнати протиправними та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA806020/2018/00427 та рішення про коригування митної вартості товарів від 18 грудня 2018 року № UA806020/2018/000070/2, прийняті Полтавською митницею ДФС.
Вимоги адміністративного позову в частині позовних вимог, що є предметом розгляду у справі №440/349/19, обґрунтовано тим, що при митному оформленні товарів позивач в повному обсязі надав документи, що підтверджують митну вартість товару, а під час проведення консультацій - додаткові документи. Водночас, відповідач не довів, що подані для визначення митної вартості товару документи містили розбіжності, ознаки наявності підробки або не містили усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. 
Полтавський окружний адміністративний суд рішенням від 19 березня 2019 року, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 4 вересня 2019 року, адміністративний позов задоволено. 
Вирішуючи спір між сторонами, суди встановили, що 8 травня 2018 року між компанією «VELCAR ESTATE LP» (продавцем) та ТОВ «СТАНДАРТ ЧЕК СІТІ» (покупцем) укладено контракт №UA-001 (далі - Контракт), за умовами якого продавець зобов`язується продати, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити продукти харчування, іменовані надалі "товар", а також будь-які інші замовлені покупцем товари продовольчого, сировинного або промислового характеру, які зазначені в Інвойсах та являються невід`ємною частиною контракту. Назва товару, опис, ціна за одиницю товару зазначаються в Інвойсах, які являються невід`ємною частиною контракту (пункт 1.2 Контракту). Ціни на товар установлюються у доларах США на умовах поставки (Інкотермс 2010), зазначених в Інвойсах на конкретну визначену поставку (пункт 2.1 Контракту).
На виконання умов означеного Контракту ТОВ «СТАНДАРТ ЧЕК СІТІ подано до Митниці митні декларації №UA806020/2018/214190 від 11 грудня 2018 року, №UA806020/2018/214680 від 18 грудня 2018 року для оформлення товарів, які надійшли на адресу позивача.
Відповідно до вказаних митних декларацій (далі - МД) був заявлений до оформлення наступний товар:
- МД №UA806020/2018/214190 від 11 грудня 2018 року - кава натуральна розчинна, сублімована в упаковці масою нетто понад 10 кг, (П/Е мішки по 25 кг), не для роздрібної торгівлі масою 16350 кг; торгівельна марка OUTSPAN, країна виробництва VN, виробник CAFЕ OUTSPAN VIETNAM LTD;
- МД №UA806020/2018/214680 від 18 грудня 2018 року кава натуральна розчинна, сублімована в упаковці масою нетто понад 10 кг (П/Е мішки по 25 кг), не для роздрібної торгівлі масою 16350 кг; торгівельна марка CAFESCA, CAFES DE ESPECIALIDAD DE CHIA PAS S.A.P.I DE C.V.
До зазначених митних декларацій декларантом були подані відповідно документи: контракт № UA-001 від 8 травня 2018 року; доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) №2; сертифікат про походження товару, рахунок фактура (інвойс); коносамент; автотранспортна накладна; прейскурант (прайс-лист) виробника товару.
В результаті контролю митної вартості товарів Митниця дійшла висновку, що документи, які підтверджують заявлену митну вартість, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості, не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, а саме подано прайс-лист від продавця б/н від 3 вересня 2018 року, яким закріплено ціну на продукцію саме для позивача.
Відповідно до вимог частини третьої статті 53 Митного кодексу України (далі - МК України) декларанта було зобов`язано протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи по спірним митним деклараціям: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформацію біржових організацій про вартість товару та сировини; інші документи за власним бажанням.
Позивач відмовився від надання додаткових документів, про що повідомив Митницю листами від 11 грудня 2018 року та 18 грудня 2018 року.
Полтавською митницею ДФС прийняті рішення про коригування митної вартості товарів:
- № UA806020/2018/000061/2 від 11 грудня 2018 року (далі - Рішення від 11 грудня 2018 року), в якому визначено митну вартість товару 6,82 дол. США/кг;
- № UA806020/2018/000070/2 від 18 грудня 2018 року (далі - Рішення від 18 грудня 2018 року), в якому в якому визначено митну вартість товару 5,00 дол. США/кг.
Здійснюючи коригування митної вартості товару відповідач керувався положеннями статті 55 МК України, оскільки вважав, що позивачем заявлено неповні відомості про митну вартість товару у документах, що підтверджують митну вартість. Документи, які підтверджують заявлену митну вартість, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості, не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, а саме: подано прайс-лист від продавця б/н від 3 вересня 2018 року, яким закріплено ціну на продукцію. Задекларовані ціни на визначений товар не можуть вважатися дійсною вартістю товару у розумінні статті VІІ Генеральної угоди про тарифи й торгівлю 1994 року (далі - ГАТТ), оскільки встановлені саме для одного підприємства. 
Митний орган виходив з того, що за наявною у нього інформацією рівень митної вартості товару зі схожими характеристиками, оформленого за МД від 12 жовтня 2018 року №UA500120/2018/008621, від 30 листопада 2018 року №UA110190/2018/511673, що визнані митним органом, становить 6,82 дол. США/кг та 5,00 дол. США/кг відповідно, тоді як рівень заявленої декларантом митної вартості товарів згідно поданих МД становить 3,71 дол. США/кг.
Задовольняючи вимоги адміністративного позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що подані позивачем до митного оформлення документи не містили розбіжностей, у зв`язку з чим у відповідача був відсутній обґрунтований сумнів у правильності визначення митної вартості товарів за першим методом та, як наслідок, витребування додаткових документів та коригування митної вартості із застосуванням резервного методу. 
Апеляційний суд залишив без змін рішення суду першої інстанції, повністю погодившись із викладеним у ньому висновками.
Не погодившись з судовими рішеннями, Полтавська митниця ДФС подала касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права, просить скасувати вказані рішення та ухвалити нове про відмову в позові. 
Скаржник вважає, що судами попередніх інстанцій було неповно з`ясовано обставини справи, зокрема не встановлена дійсна вартість ввезеного товару. Разом з тим, за наслідками дослідження ринку експорту можна зробити висновок, що ціни на такі ж чи аналогічні товари (кава розчинна сублімована різних виробників) є вищими, ніж було задекларовано позивачем. Вказані обставини слугували обґрунтованою підставою для витребування Митницею у позивача додаткових документів. Ні інвойс , ні прейскурант (прайс-лист) не можуть бути належним свідченням фактичної або майбутньої сплати коштів продавцю. Митниця витребовувала у декларанта виписки з бухгалтерської документації, каталоги, специфікації, прайс-листи виробника товару, копію митної декларації країни відправлення. Проте, зазначені документи позивач не надав. 
На переконання скаржника, поза судовим дослідженням залишились і обставини наявності непрямих розрахунків між продавцем та покупцем з огляду на відмінність між вартістю раніше імпортованих товарів та задекларованою позивачем; конкретні умови поставки Інкотермс 2010, згідно з якими здійснювалось постачання товару; обставини понесення продавцем чи покупцем витрат на страхування товарів, вартість пакування .
Крім того, суди безпідставно не врахували висновок судової економічної експертизи від 25 лютого 2019 року №6265/7/99-99-23-01-17 (далі - Висновок №6265), проведеної в межах кримінального провадження №32018000000000009, в якому фігурує покупець. Відповідно до висновків цієї експертизи економічно обґрунтованою ціною 1 кг розчинної сублімованої кави , що ввозиться на територію України, є ціна в межах 7,98-9,02 доларів США за 1 кг. При цьому з матеріалів указаного кримінального провадження вбачається фіктивний характер діяльності продавця.
Правом на подання відзиву на касаційну скаргу позивач не скористався.
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 2 жовтня 2019 року №858 «Про утворення територіальних органів Державної митної служби» Полтавську митницю ДФС реорганізовано шляхом приєднання до Дніпровської митниці Держмитслужби, у зв`язку з чим наявні підстави, передбачені статтею 52 КАС України для заміни сторони у справі, замінивши відповідача Полтавську митницю ДФС його правонаступником - Дніпровською митницею Держмитслужби, для якого усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.
Відповідно до пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» ця касаційна скарга розглядається в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом (до 8 лютого 2020 року).
Митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, відповідно до статті 49 МК України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані, зокрема, подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню (частина друга статті 52 МК України).
Відповідно до статті 53 МК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. 
Частина друга статті 53 МК України передбачає, що документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування. 
При цьому частиною третьою статті 53 МК України передбачено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи відповідно до переліку, наведеному в даній нормі.
Частиною 1 статті 54 МК України встановлено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.
Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні (частина друга статті 58 МК України).
З аналізу наведених норм права слідує, що обов`язок доведення митної вартості товару лежить на декларанті. При цьому, митний орган у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, може витребувати додаткові документи.
Наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. При цьому, в розумінні наведених статей сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Відтак, наведені приписи зобов`язують митницю зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності. Разом з тим, витребувати митниця має ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. 
Аналогічний правовий висновок висловлений у постановах Верховного Суду від 21 вересня 2020 року (справа № 813/416/17), від 8 вересня 2020 року (справа № 817/1869/16), від 29 липня 2020 року (справа № 420/1709/19), від 28 липня 2020 року (справа № 815/500/15), від 27 березня 2020 року (справа №540/2605/18), від 6 травня 2020 року (справа №140/1713/19) тощо.
У спірних рішеннях про коригування митної вартості вимога про надання позивачем додаткових документів вмотивована недостатністю наданих декларантом документів для підтвердження числових значень митної вартості здійснений, а саме:
- долучення прайс-листа від продавця б/н від 20 серпня 2018 року (Рішення від 18 грудня 2018 року) та від 3 вересня 2018 року (Рішення від 18 грудня 2018 року), якими закріплено ціну на продукцію. На думку відповідача, з огляду на наявність спеціальних цін задекларовані ціни на спірний товар не можуть вважатися дійсною вартістю товару у розумінні статті VІІ ГААТ;
- у графі «Тариф» коносаменту від 14 жовтня 2018 року №ZIMUMEX04719 зазначено, що «фрахт сплачується за домовленістю», проте графи «Передоплата» та «Стягнуто» не заповнені, відсутні будь-які відмітки про те, що фрахт сплачено , тоді як за умовами поставки CFR Одеса фрахт має бути сплачено продавцем в повному обсязі. Такі обставини викликали у Митниці сумнів у тому, кому належить обов`язок сплати фрахту і ким його здійснено. Дане зауваження стосуються лише Рішення від 18 грудня 2018 року.
Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суди встановили, що надані позивачем до митного оформлення імпортованого товару документи не містили розбіжностей, чітко ідентифікували товар та містили чітку, недвозначну і зрозумілу інформацію про товар та його ціну, а отже містили у сукупності ті відомості, які підтверджують числові значення митної вартості (її складових), й не давали підстав для сумніву щодо повноти та правильності її визначення декларантом.
Колегія суддів вважає такі висновки передчасними з огляду на наступне.
За встановленими судами обставинами, позивач надав до митного оформлення рахунки-фактури (інвойси), у яких зазначено вартість товару 3,71 дол. США/кг. У прайс-листі виробника товару зазначено таку ж вартість.
Суди відхилили доводи Митниці про закріплення у прайс-листі від 3 вересня 2018 року б/н ціни на продукцію саме для позивача, оскільки останній взагалі не містить жодних посилань на конкретне підприємство-покупець.
Колегія суддів погоджується з таким висновком, проте зазначає, що з мотивувальної частини оскаржених судових рішень слідує, що суди попередніх інстанцій дослідили лише прайс-лист від 3 вересня 2018 року, але не вказали, якого саме рішення про коригування митної вартості він стосується. Зміст судових рішень свідчить, що суди вважали, що і як до МД №UA806020/2018/214190 від 11 грудня 2018 року, так і до МД №UA806020/2018/214680 від 18 грудня 2018 року позивач під час здійснення митного оформлення долучив прайс-лист, датований 3 вересня 2018 року. Водночас, з матеріалів справи слідує, що під час винесення оскаржених рішень та формування у зв`язку з цим карток відмови Митниця вказала про наявність сумнівів щодо різних за датами прайс-листів, що долучались при поданні кожної з МД.
Підставою для витребування додаткових документів за МД №UA806020/2018/214680 від 18 грудня 2018 року також стали претензії Митниці до долученого до митного оформлення коносамента в частині щодо особи, яка сплатила фрахт відповідно до умов поставки CFR Одеса.
Однак, мотивувальні частини оскаржених рішень не містять жодної правової оцінки указаних Митницею обставин, хоча суди дійшли висновку про задоволення позову в повному обсязі. 
З оскаржуваних судових рішень не вбачається, що суди здійснили належну оцінку як усіх поданих позивачем документів, так і доводів і документів, наданих відповідачем на підтвердження мотивів прийняття ним рішень.
Окрім того, під час апеляційного перегляду справи Митниця доводила правомірність винесених нею рішень з посиланням на наявне кримінальне провадження, в якому фігурує Покупець, та долучила до апеляційної скарги висновок судової економічної експертизи №12464 від 16 січня 2019 року, відповідно до якого, на думку скаржника, доводиться економічно обґрунтований розмір ціни за 1 кг розчинної сублімованої кави, що ввозиться на територію України. В апеляційній скарзі Митниця також вказала на обставини пов`язаності осіб покупця та продавця, які не були досліджені судом першої інстанції. Крім того, у апеляційній скарзі відповідач зазначав про необхідність дослідження судом умов поставки ввезеного позивачем товару, понесених витрат на його страхування та пакування.
Водночас, апеляційний суд не надав жодної оцінки таким доводам та доказам ні в частині прийнятності останніх в розумінні положень частин другої-четвертої статті 308 КАС України, ні по суті наведених посилань. 
За змістом статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. 
Частина четверта указаної статті встановлює обов`язок суду встановити дійсні обставини справи при розгляді адміністративного позову безвідносно до позиції сторін, що  випливає з офіційного з`ясування обставин справи як принципу адміністративного судочинства.
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду наголошує, що принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі полягає насамперед у активній ролі суду при розгляді справи. В адміністративному процесі, на відміну від суто змагального процесу, де суд оперує виключно тим, на що посилаються сторони, мають бути повністю встановлені обставин справи, щоб суд ухвалив справедливе та об`єктивне рішення. Принцип офіційності, зокрема, виявляється у тому, що суд визначає обставини, які необхідно встановити для вирішення спору; з`ясовує якими доказами сторони можуть обґрунтовувати свої доводи чи заперечення щодо цих обставин; а у разі необхідності суд повинен запропонувати особам, які беруть участь у справі, доповнити чи пояснити певні обставини, а також надати суду додаткові докази.
При цьому, згідно з частиною другою статті 73 КАС України предметом доказування є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи та які належить установити при ухваленні судового рішення у справі.
Суд звертає увагу, що встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суди повинні належним чином мотивувати свої висновки та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно із статтею 242 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим, тобто таким, що ухвалене відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій вказаним вимогам в повній мірі не відповідають. 
Відповідно до частин першої та другої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 353 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.  
Згідно із частиною четвертою зазначеної статті справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення допущені тільки цим судом. В усіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.
Колегія суддів вважає, що порушення норм процесуального та матеріального права, допущені як судом апеляційної, так і судом першої інстанцій, відтак справа підлягає направленню на новий розгляд до суду першої інстанції.
Під час нового розгляду справи необхідно врахувати викладене, всебічно і повно з`ясувати всі фактичні обставини справи, з перевіркою їх належними та допустимими доказами із наведенням відповідного правового обґрунтування в частині прийняття чи відхилення доводів учасників справи.
Керуючись статтями 345, 349, 353, 355, 356 КАС України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Полтавської митниці ДФС, правонаступником якої є Дніпровська митниця Держмитслужби, задовольнити частково.
Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 19 березня 2019 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 4 вересня 2019 року у справі №440/349/19 скасувати.
Справу №440/349/19 направити на новий розгляд до Полтавського окружного адміністративного суду.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття і не оскаржується.

Судді | М.М. Гімон Є.А. Усенко   В.В. Хохуляк