П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
 
07 жовтня 2020  року                                                                     м. Київ
                                                                                              Справа №754/8195/19

 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
                                   судді-доповідача   Стрижеуса А.М., 
                                   суддів: Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.

учасники справи:            позивач          Акціонерне товариство Комерційний Банк                                «Приват Банк»
                                               відповідач     ОСОБА_1 

розглянувши в письмовому провадженні цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Деснянського районного суду міста Києва, ухваленого у складі судді Саламон О.Б. 09 грудня 2019 року  у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -
Справа №754/8195/19	 	 	
№ апеляційного провадження:22-ц/824/6086/2020	 	 	
Головуючий у суді першої інстанції: Саламон О.Б.	 	
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Стрижеус А.М.	 	
В С Т А Н О В И В:
Історія справи
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У червні 2019 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» 
звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
 
Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 , з метою отримання банківських послуг, звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», у зв?язку із чим між сторонами 21 грудня 2012 року було підписано (укладено) анкету-заяву б/н, згідно умов якої відповідач отримав кредит у розмірі 2 500,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

ОСОБА_1 підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua, складає між відповідачем та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.
У зв`язку з неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору станом на 26 травня 2019 року утворилась заборгованість у розмірі 13 402,80 грн., з яких: 
2 124,10 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 2 595,46 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; 
6 468,82 грн. - нарахована пеня за прострочене зобов?язання; 1 100,00 грн. - нарахована пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100,00 грн.; штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 614,42 грн. - штраф (процентна складова). 
АТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з ОСОБА_1 на його користь заборгованість за кредитним договором б/н від 21 грудня 2012 року у розмірі 
13 402,80 грн. Вирішити питання щодо розподілу судових витрат.
Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 05 червня 2019 року відкрито провадження у цій справі та призначено розгляд цієї справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.
 
Короткий зміст оскаржуваного судового рішення
 
            Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 09 грудня 2019 року у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено.
            Відмовляючи у задоволенні позовних вимог що стосуються стягнення з відповідача заборгованості за відсотками (що включені до заборгованості за простроченим тілом кредиту), пенею та штрафами, суд першої інстанції виходив із того, що анкета-заява, підписана відповідачем, не містить умов кредитування, відомостей про встановлення кредитного ліміту, розміру відсоткової ставки та штрафних санкцій. А матеріали справи не містять підтверджень, що саме додані до позовної заяви Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.
            Відмовляючи у задоволенні позовних вимог що стосуються стягнення з відповідача тіла кредиту, суд першої інстанції виходив із того, що факт користування відповідачем кредитними коштами саме на підставі анкети-заяви від 21 грудня 2012 року, як і факт видачі саме кредитної картки позивачем не доведено. Втім, навіть враховуючи посилання позивача на те, що на підставі вказаної Заяви відповідачем отримано кредитні картки, вбачається, що відповідач використав кошти в розмірі 18 823,45 грн, а вніс на рахунок суму в розмірі 21 443,95 грн. При цьому, умов про відсоткову ставку Заява, підписана відповідачем, не містить, у зв`язку з чим, суд не враховував нарахування відсотків та пені, які вказані в виписці по рахунку відповідача, а також зарахування сплачених відповідачем коштів в рахунок погашення відсотків.
 
            Короткий зміст вимог та доводів апеляційної скарги
 
            21лютого 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» через засоби поштового зв?язку подало до Київського апеляційного суду через Деснянський районний суд міста Києва апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, просить скасувати рішення Деснянського районного суду міста Києва від 09 грудня 2019 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задовольнити у повному обсязі.
            Апеляційна скарга мотивована тим, що укладаючи кредитний договір, сторони за власним бажанням досягли істотних умов по ньому і власноручно його підписали, чим взяли на себе зобов?язання виконувати його належним чином. Позичальник отримав кредитний ліміт на кредитну картку та користувався кредитним лімітом банку, що підтверджується випискою про рух коштів, а також прослідковується у розрахунку заборгованості. Відповідач взяті на себе зобов?язання не виконав, у зв?язку із чим кредитна заборгованість підлягає стягненню у судовому порядку. Відповідачем не оспорюється укладення між сторонами кредитного договору. Судом першої інстанції допущено однобічність та неповноту судового розгляду, висновки суду не відповідають встановленим фактичним обставинам по справі.
 
Рух апеляційної скарги та матеріалів справи
 
            03 березня 2020 року матеріали цивільної справи № 754/8195/19 надійшли до Київського апеляційного суду.
            Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 
від 03березня 2020 року справу передано судді-доповідачу.
            Ухвалою Київського апеляційного суду від 10 березня 2020 року апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 09 грудня 2019 року залишено без руху та надано строк для усунення недоліків скарги протягом десяти днів з дня вручення копії ухвали.
            У липні 2020 року до Київського апеляційного суду на виконання вимог ухвали суду від 10 березня 2020 року заявник надав заяву про усунення недоліків апеляційної скарги.
            Ухвалою Київського апеляційного суду від 23 серпня 2020 року поновлено АТ КБ «ПриватБанк» строк на апеляційне оскарження рішення Деснянського районного суду міста Києва від 09 грудня 2019 року та відкрито апеляційне провадження у цій справі. 
Копію ухвали про відкриття провадження разом з копіями апеляційної скарги та доданими до неї матеріалами надіслано учасникам справи і встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу тривалістю п`ять днів з моменту отримання копії цієї ухвали.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 22 вересня 2020 року справу призначено до розгляду без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження, оскільки ціна позову у даній справі становить 13 402,80 грн, яка станом на 01 січня 2020 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 027,00 грн. х 100 = 202 700,00 грн.). 
 
А за правилами частини першої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
 
Доводи інших учасників справи
 
            Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
 
Позиція Київського апеляційного суду
 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.
Частинами першою-третьою статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
 
Фактичні обставини справи
 
            Встановлено, що 21 грудня 2012 року між сторонами укладено анкету-заяву б/н 
(а. с. 9).
У заяві позичальника домовленості сторін щодо встановлення строку дії договору немає. Підписана відповідачем анкета-заява містить згоду на отримання ним саме картки «Універсальна», а також в ній зазначено конкретну суму кредитного ліміту в розмірі 
5 000,00 грн.
На підтвердження укладення кредитного договору АТ КБ «ПриватБанк» подав копію анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а. с. 9), копію витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна Contract» та «Універсальна Gold» (а. с. 10), а також витяг з Умов та правил надання банківських послуг.
Звертаючись до суду з позовом, АТ КБ «ПриватБанк» посилалось на те, що у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем свого зобов?язання щодо погашення кредитної заборгованості, станом на 26 травня 2019 року утворилась заборгованість у розмірі 13 402,80 грн., з яких: 2 124,10 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 2 595,46 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн - заборгованість за нарахованими відсотками; 6 468,82 грн - нарахована пеня за прострочене зобов?язання; 
1 100,00 грн. - нарахована пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100,00 грн; штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 
500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 614,42 грн - штраф (процентна складова).
 
Вирішуючи спір та відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із такого:
 
- що стосується стягнення з відповідача заборгованості за відсотками (що включені до заборгованості за простроченим тілом кредиту), пенею та штрафами, суд першої інстанції зробив висновок про те, що анкета-заява, підписана відповідачем, не містить умов кредитування, відомостей про встановлення кредитного ліміту, розміру відсоткової ставки та штрафних санкцій, а матеріали справи не містять підтверджень, що саме додані до позовної заяви Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.
 
            - що стосуються стягнення з відповідача тіла кредиту, суд першої інстанції зробив висновок про те, що факт користування відповідачем кредитними коштами саме на підставі анкети-заяви від 21 грудня 2012 року, як і факт видачі саме кредитної картки позивачем не доведено. Втім, навіть враховуючи посилання позивача на те, що на підставі вказаної Заяви відповідачем отримано кредитні картки, вбачається, що відповідач використав кошти в розмірі 18 823,45 грн, а вніс на рахунок суму в розмірі 21 443,95 грн. При цьому, умов про відсоткову ставку Заява, підписана відповідачем, не містить, у зв`язку з чим, суд не враховував нарахування відсотків та пені, які вказані в виписці по рахунку відповідача, а також зарахування сплачених відповідачем коштів в рахунок погашення відсотків.
Проте, повністю таким висновком суду першої інстанції погодитися не можна.
У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення повністю не відповідає.
 
Мотиви з яких виходить суд та застосовані норми матеріального права
 
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
У частині першій статті 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.
 
Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України (у редакції, чинній на момент укладення кредитного договору) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Згідно із частиною першою та другою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
У частині першій статті 634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі 
№ 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) відступлено від висновку Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладений у раніше прийнятій постанові від 24 вересня 2014 року (провадження № 6-144цс14) та зроблено висновок, що «у переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. У разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У заяві позичальника від 30 листопада 
2010 року процентна ставка не зазначена. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. 
В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (21грудня
2012 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (03червня 2019 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України позивач не пред`явив. Пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору».
У анкеті-заяві від 21 грудня 2012 року процентна ставка не зазначена, крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. 
Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованість за відсотками (що включені до заборгованості за простроченим тілом кредиту), пенею та штрафами.
Вимог про стягнення сум за прострочення виконання грошового зобов'язання з підстав та у розмірах, встановлених актами законодавства, зокрема статтею 625 ЦК України позивач не пред`явив.
Разом з тим, у анкеті-заяві від 21 грудня 2012 року зазначена сума кредитного ліміту у розмірі 5 000,00 грн, а тому колегія суддів не погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що банком не надано доказів того, що у вказаній анкеті-заяві взагалі не зазначена сума кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту, а факт користування відповідачем кредитними коштами саме на підставі анкети-заяви 
від 21 грудня 2012 року, як і факт видачі саме кредитної картки позивачем не доведено
Також колегія суддів враховує, що укладений між сторонами кредитний договір від 21 грудня 2012 року у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним).
Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, колегія суддів дійшла висновку, що він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.
 
Висновки за результатом розгляду апеляційної скарги
 
Згідно з пунктом 2 частиною першою статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до частин першої та другої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Отже, оскаржуване судове рішення з підстав, передбачених статтею 376 ЦПК України, необхідно скасувати в частині стягнення заборгованості за кредитним договором (тіло кредиту) та ухвалити у цій частині нове судове рішення, яким позов АТ КБ «ПриватБанк» задовольнити частково, стягнувши з ОСОБА_1 на користь банку, в межах заявлених позовних вимог, заборгованість за тілом кредиту в розмірі 2 124,10грн. 
У іншій частині рішення судів слід залишити без змін.
 
Щодо судових витрат
 
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» підлягають задоволенню частково, то розмір сплаченого ним судового збору при зверненні до суду з цим позовом підлягає стягненню з відповідача на його користь пропорційно задоволеним вимогам, а саме в розмірі 304,44 грн. (розмір заявлених вимог - 13 402,80 грн. (100 %), розмір вимог, що підлягають задоволенню - 2 124,10 грн (15,85 %), розмір судового збору, що підлягав сплаті при звернення до суду з цим позовом - 1 921,00 грн. (1 921,00 грн х 2 124,10 грн : 
13 402,80 грн. = 304,44 грн).
Апеляційна скарга АТ КБ «ПриватБанк» підлягає частковому задоволенню, а тому сплачений позивачем судовий збір у сумі 456,66 грн (150 % (відсоткова ставка за подання апеляційної скарги) х 304,44 грн. (сума судового збору, що підлягала сплаті за подання позовної заяви в частині задоволених позовних вимог) за подання апеляційної скарги підлягає стягненню з відповідача на користь банку. 
 
Всього з відповідача на користь банку підлягає стягненню 761,10 грн. судових витрат понесених банком за подання позовної заяви та апеляційної скарги.
Керуючись статтями 141, 367, 368, 369, 374, 376, 381, 382, 383 ЦПК України, суд,-
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.
Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 09 грудня 2019 року в частині позовних вимог акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1   про стягнення заборгованості за кредитним договором (тіло кредиту) скасувати.
Позовні вимоги акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором (тіло кредиту) задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (код ЄДРПОУ 14360570) кредитну заборгованість за договором б/н від 21 грудня 2012 року (тіло кредиту) в розмірі 2 124,10 грн.
У іншій частині рішення Деснянського районного суду міста Києва від 09 грудня 2019 року залишити без змін.
Стягнути з ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (код ЄДРПОУ 14360570) 761,10 грн (сімсот шістдесят одна гривня десять копійок) судових витрат, понесених банком за подання позовної заяви та апеляційної скарги.
Постанова Київського апеляційного суду може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня вручення такого судового рішення лише з підстав, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.
 
Суддя-доповідач:                                         А.М. Стрижеус
 
Судді:                                                             Л.Д. Поливач
 
                                                                       О.І. Шкоріна