Ухвала    
 
10 грудня 2020 року
м. Київ
 
справа № 366/1844/19
провадження № 61-17863ск20 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротенка Є. В. (суддя-доповідач), Жданової В. С.,             Зайцева А. Ю., розглянув касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто», яка подана представником - адвокатом Римарем Андрієм Вікторовичем, на постанову Київського апеляційного суду від 24 вересня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто», третя особа: Головне управління Держпродспоживслужби в Київській області про захист прав споживача, повернення коштів та стягнення моральної шкоди,
 
ВСТАНОВИВ:
У липні 2019 року  ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» (далі - ТОВ «Авто Просто»), третя особа: Головне управління Держпродспоживслужби в Київській області, в якому просив:
- визнати недійсними пункти 12.1.1, 12.1.2 договору № 801459 від 25 лютого 2019 року про надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товару (Автомобіля) у групі, укладеного між             ним та ТОВ «Авто Просто», які у договорі викладені в наступній редакції: «Сума періодичних платежів, що підлягає поверненню, розраховується відповідно до поточної ціни автомобіля, дійсної в місяці сплати таким учасником останнього щомісячного періодичного платежу разом із щомісячною винагородою, за вирахуванням відступного за відмову від договору в розмірі 2 (двох) періодичних платежів, розрахованих відповідно до Поточної ціни автомобіля, дійсної в місяці сплати таким Учасником останнього щомісячного періодичного платежу разом із щомісячною винагородою» та «Максимальний строк повернення періодичних платежів згідно з п. 12.1.1 не може перевищувати двох років з дня отримання Авто Просто заяви про дострокове розірвання Договору»;
- стягнути з ТОВ «Авто Просто» на свою користь сплачені у якості оплати винагороди та авансових внесків за договором № 801459 від 25 лютого 2019 перший платіж у розмірі 13 915 грн 20 копта подальші платежі за період з 01 березня 2019 року до 07 червня 2019 року у сумі 65 477 грн 16 коп;
- стягнути з ТОВ «Авто Просто» на свою користь моральну шкоду у сумі               10 000 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 14 000 грн.
Позов мотивовано тим, що 25 лютого 2019 року між   ОСОБА_1 та ТОВ «Авто Просто» було укладено Договір № 801459, предметом якого є надання Учаснику фінансових послуг з адміністрування фінансових активів для придбання товару (автомобіля) в групі.На виконання умов вказаного Договору позивачем сплачувалися платежі з 01 березня 2019 по 07 червня 2019 на загальну суму 65 477,16 грн. Однак, факт сплати зазначеної винагороди не потягнув за собою жодних юридичних наслідків, тобто реальних дій відповідача, спрямованих на виконання обов`язків, забезпечених цією оплатою. Позивач зазначав, що вказаний Договір був укладений під впливом обману та суперечить Закону України «Про захист прав споживачів», ЦК України, Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Умови Договору № 801459 від 25 лютого 2019 року вважав несправедливими, оскільки, всупереч принципу добросовісності цивільних відносин, вони створюють істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду позивача, не відповідають чинному законодавству України та грубо порушують його права, як споживача послуг та як громадянина України.
Посилаючись на викладені обставини,  ОСОБА_1 просив суд задовольнити позов.
Рішенням Іванківського районного суду Київської області від 26 листопада 2019 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись з указаним рішенням, позивач подав до суду апеляційну скаргу.
Постановою Київського апеляційного суду від 24 вересня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.
Рішення Іванківського районного суду Київської області від 26 листопада 2019 року скасовано в частині вирішення позовних вимог про визнання недійсним пункту договору, відшкодування моральної шкоди та прийнято у цій частині нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 до ТОВ «Авто Просто», третя особа: Головне управління Держпродспоживслужби в Київській області про визнання недійсним пункту договору задоволено частково.
 
Визнано частково недійсним пункт 12.1.1. договору № 801459 від 25 лютого 2019 про надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товару (автомобіля) у групі, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «Авто Просто», в частині умови «за вирахуванням відступного за відмову від договору в розмірі 2 (двох) періодичних платежів, розрахованих відповідно до поточної ціни автомобіля, дійсної в місяці сплати таким учасником останнього щомісячного періодичного платежу разом із щомісячною винагородою».
 
В задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_1 до ТОВ «Авто Просто» про відшкодування моральної шкоди відмовлено. 
 
Стягнуто з ТОВ «Авто Просто» на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в розмірі 3 000 (три тисячі) грн.
 
Стягнуто з ТОВ «Авто Просто» на користь держави судовий збір в розмірі           1 921 грн. 
 
В іншій частині рішення Іванківського районного суду Київської області від 26 листопада 2019 року залишено без змін.
01 грудня 2020 року (згідно з відміткою на поштовому конверті) ТОВ «Авто Просто» через представника - адвоката Римара А. В. звернулось до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Київського апеляційного суду від 24 вересня 2020 року.
В касаційній скарзі заявник просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій статті Кодексу.
Відповідно до пункту 5 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи про захист прав споживачів, ціна позову в яких не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
За правилом частини дев`ятої наведеної статті для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.
Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» передбачено, що у 2020 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць установлено в розмірі з 01 січня 2020 року 
(на час подання касаційної скарги) - 2 102 грн.
Предметом позову у даній справі є захист прав споживачів, а саме: визнання недійсними пунктів договору про надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товару (автомобіля); стягнення сплачених авансових внесків у розмірі 13 915 грн 20 коп та подальших платежів у сумі 65 477 грн 16 коп; стягнення моральної шкоди у сумі 10 000 грн.
Справа № 366/1844/19 не є справою з ціною позову, що станом на 01 січня 2020 року перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 102 грн х 250 = 525 500 грн).
Отже, відповідно до пункту 5 частини шостої статті 19 ЦПК України вказана справа є малозначною в силу закону.
Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Верховним Судом не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.
Разом із тим, колегія суддів вважає, що наведені заявником обставини, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не дають підстав як для висновку про те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, так і для висновку про те, що справа має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу.
Згідно з пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Таким чином, конституційним принципом судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судових рішень виключно у випадках, визначених законом.
Цьому конституційному принципові відповідає загальне правило пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України щодо того, що всі судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Це означає, що рішення суду апеляційної інстанції у таких справах є остаточними і подальшому оскарженню не підлягає.
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справі: «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» від 19 грудня 1997 року, заява № 26737/95).
З урахуванням наведеного, оскільки касаційну скаргу подано на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.
Разом із тим, не потребують окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.
Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 5 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто», яка подана представником - адвокатом Римарем Андрієм Вікторовичем, на постанову Київського апеляційного суду від 24 вересня 2020 року у справі за позовом  ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто», третя особа: Головне управління Держпродспоживслужби в Київській області про захист прав споживача, повернення коштів та стягнення моральної шкоди.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                                       Є. В. Коротенко
                                                                                                                    В. С. Жданова
                                                                                                                    А. Ю. Зайцев