КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 

справа № 760/8363/16                                           Головуючий у І інстанції - Кізюн Л.І.  
апеляційне провадження №22-ц/824/13243/2020  Доповідач у ІІ інстанції - Гуль В.В.
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ 
 
09 грудня 2020 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
 
Судді-доповідача Гуля В.В.,
суддів  Суханової Є.М., Сержанюка А.С.,
за участю секретаря  Линок В.О.,
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на заочне рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 08 лютого 2018 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором ,-

                                                                 встановив:
Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача заборгованість за договором про надання кредиту №380/1722/08-А від 02.07.2008 року у сумі 58550,23 доларів США, що становить в еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку 1 500 633,50 грн., посилаючись на те, що між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» в особі Київської обласної філії та фізичною особою ОСОБА_1 02 липня 2008 року був укладений договір про надання кредиту на купівлю автотранспортних засобів №380/1722/08-А від 02.07.2008 року, згідно з яким відповідачу було надано у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти.
Відповідно до п. 1.1 договору, надання кредиту здійснювалось одним траншем у сумі 40 430,00 доларів США, зі сплатою 12,55% річних.
Згідно п. 1.2 договору кредиту, кредит надавався відповідачу для оплати придбаного автомобіля марки Volkswagen Touareg, 2008 року випуску, булого кольору.
Позивач вказує, що Банк виконав взяті на себе зобов`язання за Договором належним чином та в повному обсязі.
В свою чергу, відповідач умови щодо сплати кредиту та відсотків в строк передбачений договором кредиту не виконує, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на 11.04.2016 року становить 58 550,23 доларів США, що становить в еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку 1 500 633,50 грн. та включає в себе: суму заборгованості за кредитом - 27 518,01 доларів США, що становить в еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку - 705 282,41 грн., суму заборгованості за відсотками - 13 881,38 доларів США, що становить в еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку - 355 777,66 грн., пеня передбачена за несвоєчасне повернення кредиту за кожен випадок - 14 086, 45 доларів США, що становить в еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку - 361 033,57 грн., пеня передбачена за несвоєчасне повернення відсотків за кожен випадок - 3064,39 доларів США, що становить в еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку - 78 539,85 грн., які позивач просивстягнути. Також позивач просив стягнути з відповідача суму сплаченого судового збору у розмірі 22 509,50 грн.
      Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 08 лютого 2018 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованість за договором про надання кредиту№380/1722/08-А від 02.07.2008 року, у розмірі 58 550,23 доларів США, що становить в еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку 1 500 633 (один мільйон п`ятсот тисяч шістсот тридцять три) гривні 50 копійок та 22 509 (двадцять дві тисячі п`ятсот дев`ять) грн. 50 коп. судового збору.
     Не погоджуючись із рішенням суду, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про часткову відмову у задоволенні позову.
В обґрунтування апеляційної скарги  зазначає наступне. Судом першої інстанції невірно розраховано суму стягнутої заборгованості , оскільки не враховано строк позовної давності про який заявлено в клопотанні  від 07.02.2017 року. Зазначає, що строк для обчислення позовної давності для стягнення пені обмежується останніми 12 місяцями, оскільки боржник зобов`язаний був сплатити борг періодичними платежами, річний строк для стягнення пені було пропущено .
   Відзив у встановлений судом термін не надходив.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
 Судом першої інстанції встановлено, що між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» в особі Київської обласної філії та фізичною особою ОСОБА_1 02 липня 2008 року був укладений договір про надання кредиту на купівлю автотранспортних засобів №380/1722/08-А від 02.07.2008 року, згідно з яким відповідачу було надано у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти (а.с.а.с. 5-7).
Відповідно до п. 1.1 договору, надання кредиту здійснювалось одним траншем у сумі 40 430,00 доларів США, зі сплатою 12,55% річних.
Згідно п. 1.2 договору кредиту, кредит надавався відповідачу для оплати придбаного автомобіля марки Volkswagen Touareg, 2008 року випуску, білого кольору.
Зобов`язання позивача, визначені у договорі кредиту, а саме п. 3.1.1., були виконані належним чином та в повному обсязі, що підтверджується випискою про рух коштів по рахунку (а.с.а.с. 7-8).
Відповідно до п. 4.1 договору кредиту, у разі прострочення строків сплати відсотків визначених п. 2.4 кредитного договору, а також прострочення строків повернення кредиту, визначених п. 1.1 кредитного договору, відповідач сплачує позивачу пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення, що діє у період прострочення.
Згідно п. 4.2 договору кредиту у разі порушення відповідачем вимог п.п. 3.3.2-3.3.17 кредитного договору, відповідач зобов`язаний сплатити позивачу штраф у розмірі 10 (десять) відсотків від суми фактичної заборгованості за кредитом та нарахованими відсотками за кожний випадок.
Відповідно до п. 3.2.3 договору кредиту, кредитор має право вимагати повернення кредиту, нарахованих процентів та можливих штрафних санкцій у разі, затримання позичальником сплати частини кредиту та/або процентів щонайменше на 1 (один) календарний місяць (п. 3.2.3.1 кредитного договору), у зв`язку з чим відповідач відповідно до п. 3.3.8 зобов`язаний протягом тридцяти календарних днів з дати одержання повідомлення кредитора згідно з п. 3.2.3 кредитного договору про невиконання вимог п. 3.2.3.1-3.2.3.6 кредитного договору повернути в повному обсязі кредит, нараховані проценти з можливою неустойкою.
Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим до виконання сторонами.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором.
Позичальником умови договору належним чином не виконуються, не здійснюється щомісячне погашення кредиту та не сплачуються відсотки у розмірах і у строки, передбачені договором.
Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином та у встановлений строк, одностороння відмова від зобов`язання не допускається.
Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.
Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, або розірвання договору.
Згідно зі ст. 1050 ЦК України, якщо договором позики встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.
Наявність заборгованості підтверджується даними розрахунку заборгованості по кредиту, наданого позивачем (а.с.а.с. 11-12).
Відповідно до даних розрахунку заборгованості за Договором про надання кредиту на купівлю автотранспортних засобів №380/1722/08-А від 02.07.2008 року, сума боргу станом на 11.04.2016 року становить 58 550,23 доларів США, що становить в еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку 1 500 633,50 грн. та включає в себе: суму заборгованості за кредитом - 27 518,01 доларів США, що становить в еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку - 705 282,41 грн., суму заборгованості за відсотками - 13 881,38 доларів США, що становить в еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку - 355 777,66 грн., пеня передбачена за несвоєчасне повернення кредиту за кожен випадок - 14 086, 45 доларів США, що становить в еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку - 361 033,57 грн., пеня передбачена за несвоєчасне повернення відсотків за кожен випадок - 3064,39 доларів США, що становить в еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку - 78 539,85 грн.
Відповідно до ст.ст. 623, 625 ЦК України, боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не виконує взяті на себе зобов`язання, порушує вимоги умов Договору. З такими висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів.
Що стосується доводів апелянта стосовно застосування строків позовної давності при нарахуванні заборгованості позивачем слід зазначити наступне.
Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором 29 квітня 2016 року.
Згідно Договору, сторони встановили як строк дії договору - до моменту виконання сторонами в повному обсязі взятих на себе зобов`язань (п. 7.3), так і строки виконання зобов`язань зі щомісячним погашенням платежів, останній з яких у визначеній сумі підлягав виконанню в строк до 01 липня 2015 року.
Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків закріпленні у ст. ст. 252-255 ЦК України.
При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).
За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.
Згідно з умовами Договору (п. 1.1) позичальник зобов`язаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) в розмірі та в строки, визначені графіком повернення кредиту та щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом, а також встановлено відповідальність за порушення графіку повернення кредиту та процентів за користування ним.
Оскільки умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлені окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності закожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.
Щодо вимог апеляційної скарги, щодо обчислення строку позовної давності по стягненні пені.
Підставою, яка породжує обов`язок сплатити неустойку, є порушення боржником зобов`язання, яке визначається ст. 610 ЦК України.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 551 ЦК України та умов договору (п. 4.1) розмір пені за прострочення виконання грошового зобов`язання визначений у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у відповідний період від суми прострочених виконанням зобов`язань за кожний день прострочення. За загальним правилом, що випливає із Цивільного кодексу України, період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобов`язання, не обмежується.
Відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.
Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Тобто пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір поки зобов`язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення.
Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права.
Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).
За таких обставин включення для обрахування пені прострочених платежів, які мали місце поза межами позовної давності до основної вимоги, не ґрунтується на вимогах закону.
Аналогічні висновки містяться в ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 вересня 2011 року та від 7 листопада2012 року.
Системний аналіз положень ст. 266, ч. 2 ст. 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою.
 
Натомість, позивач при розрахунку пені за невчасне повернення кредиту та процентів, брав до розрахунку загальні суми заборгованості по кредиту та відсоткам, які частково складаються з періодичних платежів по яким пройшов строк позовної давності.
Аналогічних позицій, щодо застосування строків позовної давності при розрахунку заборгованості по кредиту, відсоткам та пені дотримується Верховний Суд України у справі № 6-116 цс 13 від 06.11.2013 року.
Однак в матеріалах справи наявна заява ОСОБА_1 від 08.02.2016 року (а.с. 34 Том1) про проведення реструктуризації боргу за кредитним договором №380/1722/08-А від 02.07.2008 року, яка вказує на те, що відповідач визнавав свою заборгованість перед позивачем. Окрім того в заяві він просив анулювати залишок заборгованості, штраф і пеню. 
        Відповідно до частини першої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, в силу частини третьої цієї статті після переривання перебіг позовної давності починається заново.
         Вчинення боржником дій з виконання зобов`язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності, лише за умови, якщо такі дії вчинено, крім боржника, уповноваженою на це особою, яка представляє боржника у відносинах з кредитором у силу закону, на підставі установчих документів або довіреності.
В судовому засіданні представник відповідача визнав ту обставину, що така заява мала місце, що відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України звільняє таку обставину від доказування та свідчить про переривання перебігу позовної давностіта про необґрунтованість апеляційної скарги про пропуск позивачем річного строку для стягнення пені.
Зважаючи викладене, суд приходить до висновку про те, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, відтак дійшов законної та обґрунтованої позиції при вирішенні справи. Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при розгляді справи апеляційним судом. За таких умов підстави для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення при апеляційному розгляді відсутні.
Керуючись ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд
                                                    П О С Т А Н О В И В :
     Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1- ОСОБА_2  залишити без задоволення.
   Заочне рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 08 лютого 2018 року залишити без змін.
    Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту постанови.
 
Суддя - доповідач:                            
Судді :