Ухвала
 
12 жовтня 2020 року
м. Київ
 
справа № 321/1260/19
провадження № 61-10014св20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Усика Г. І.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Михайлівського районного суду Запорізької області від 05 березня 2020 року у складі судді Машкіної Н. В. та постанову Запорізького апеляційного суду 
від 16 червня 2020 року у складі колегії суддів: Кухаря С. В., Крилової О. В., 
Полякова О. З.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст позовних вимог і рішень судів першої та апеляційної інстанцій
 
У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») про стягнення коштів.
 
Позов мотивовано тим, що 08 грудня 2013 року між позивачем та АТ КБ «ПриватБанк» укладений договір № SАМDNWFD0070030042700, вклад «Депозит плюс» на суму 8 000,00 грн, строком на 12 місяців під 21 % річних. Згідно з договором відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 , на який зараховано суму вкладу. Договір укладено строком на 12 місяців, тобто до 08 грудня 2014 року включно.
 
Впродовж дії договору здійснювалася капіталізація відсотків за договором, а також вклад неодноразово поповнювався ОСОБА_1 , а саме: 01 січня 2014 року сума вкладу поповнена на 2 000,00 грн; 03 січня 2014 року на 1 000,00 грн; 11 січня 
2014 року на 11,02 грн; 04 лютого 2014 року на 7 000,00 грн; 07 лютого 2014 року на 
1 990,05 грн; 11 березня 2014 року - 0,50 грн; 11 березня 2014 року - 17,70 грн, внаслідок чого загальна сума депозитного вкладу станом на 05 серпня 2014 року складає 20 650,00 грн.
 
Відповідно до умов договору його дія припиняється з виплатою вкладнику всієї суми вкладу разом з процентами, нарахованими відповідно до умов договору.
 
Проте, по закінченню строку договору йому не виплачено суму вкладу з нарахованими процентами.
 
Відповідно до умов договору, вкладник має право достроково розірвати договір, при цьому якщо строк дії договору продовжено один або декілька разів, проценти за кожний повний строк вкладу виплачуються у повному обсязі. До цього часу вклад та нараховані проценти йому не повернуто.
 
Відповідач не виконав належним чином свої зобов`язання щодо повернення позивачу вкладу за договором строкового банківського вкладу (депозиту), у наслідок чого утворилась заборгованість, до складу якої входить: 20 650,00 грн - сума депозитного вкладу; 23 498,58 грн - сума відсотків за користування вкладом за період 
(із 01 березня 2014 року до 01 серпня 2019 року); 2 837,82 грн - 3 % річних за 
статтею 625 ЦК України; 21 122,78 грн - інфляційні втрати за статтею 625 ЦК України; 1 035 804,00 грн - пеня за статтею 10 Закону України «Про захист прав споживачів», а всього: 1 080 414,60 грн.
 
Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_1 просив стягнути з відповідача кошти у розмірі 1 080 414,60 грн.
 
Рішенням Михайлівського районного суду Запорізької області від 05 березня 
2020 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк», на користь ОСОБА_1 грошові кошти за договором банківського вкладу 
від 08 грудня 2013 року № SAMDNWFD0070030042700 у розмірі: 20 650,00 грн - сума депозитного вкладу, 23 498,53 грн - відсотки за вкладом, 2 837,82 грн - 3 % річних відповідно до статті 625 ЦК України, 21 122,78 грн - індекс інфляції відповідно до статті 625 ЦК України, 226 117,50 грн - пеня відповідно до статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», а всього 294 226,63 грн. Сума відсотків на депозитні кошти та пеня зазначені без відрахування податків і зборів, які підлягають утриманню у встановленому законом порядку. У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
Рішення мотивоване тим, що відповідач не повернув кошти позивачу, внесенні ним на банківський рахунок, чим порушив права та інтереси позивача, які підлягають захисту шляхом стягнення з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 суми депозитного вкладу, відсотків за вкладом, 3 % річних та індексу інфляції, відповідно до статті 625 ЦК України, пеня, відповідно до статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів». У задоволенні решти позовних вимог відмовлено через сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі.
 
Постановою Запорізького апеляційного суду від 16 червня 2020 року апеляційні скарги представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , АТ КБ «ПриватБанк» залишено без задоволення. Рішення Михайлівського районного суду Запорізької області 
від 05 березня 2020 року залишено без змін.
 
Залишаючи апеляційні скарги без задоволення, суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, який правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку, дійшов правильного висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.
 
Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги
 
У липні 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» подало до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Михайлівського районного суду Запорізької області від 05 березня 
2020 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 16 червня 2020 року, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення в частині задоволення позову та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову, обґрунтовуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що судом апеляційної інстанції при вирішенні спору не враховані висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду 
від 20 березня 2019 року у справі № 761/26293/16-ц, постановах Верховного Суду 
від 05 червня 2019 року у справі № 757/32522/17-ц, від 02 жовтня 2019 року у справі № 201/18575/17, від 20 грудня 2019 року у справі № 757/18977/18-ц, від 29 січня 
2020 року у справі № 757/53464/18, від 19 лютого 2020 року у справі 
№ 757/49498/18-ц. Крім того, матеріали справи не містять доказів звернення позивача до банку з вимогою повернути вклад, а отже, у банку не виникло жодного обов`язку щодо його повернення, що свідчить про відсутність прострочення виконання зобов`язань банку та неможливість застосування статті 625 ЦК України у цій справі. До того ж, суд першої інстанції у цій справі застосував спеціальний строк позовної давності до вимоги про стягнення пені, однак відмовив у застосуванні строку позовної давності до вимог про стягнення 3 % річних, інфляційних втрат, що очевидно є взаємосуперечним, тобто суд вибірково застосував строк позовної давності до однієї із вимог, проте відмовив у його застосуванні до інших вимог, що не ґрунтується на вимогах закону. Також суди безпідставно не застосували частину третю статті 551 ЦК України та не врахували, що розмір пені не може перевищувати розмір простроченого зобов`язання.
 
Учасники справи своїм правом надати відзив на касаційну скаргу не скористалися.
 
Позиція Верховного Суду
 
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Згідно з частиною п`ятою статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції призначає справу до судового розгляду за відсутності підстав, встановлених частинами третьою, четвертою цієї статті. Справа призначається до судового розгляду, якщо хоча б один суддя із складу суду дійшов такого висновку. Про призначення справи до судового розгляду постановляється ухвала, яка підписується всім складом суду.
 
Виходячи з викладеного, зважаючи на те, що під час проведення попереднього розгляду справи не встановлено обставин, передбачених частинами третьою, четвертою статті 401 ЦПК України, суд вважає за необхідне призначити справу до судового розгляду.
 
Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
Керуючись статтями 401, 402 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
Справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» про стягнення коштів, за касаційною скаргою Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Михайлівського районного суду Запорізької області від 05 березня 2020 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 16 червня 2020 року призначити до судового розгляду на 21 жовтня 2020 року колегією у складі п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                                О. В. Ступак

І. Ю. Гулейков

Г. І. Усик