ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

03 листопада 2020 року 	м. Дніпро	справа № 160/1920/20	
(суддя Сидоренко Д.В., м. Дніпро)

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Чередниченка В.Є. (доповідач),
                               суддів:  Іванова С.М., Панченко О.М.,     
 розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною  скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 травня 2020 року про залишення без розгляду позовної заяви у справі №160/1920/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування рішення,-
                                                                  ВСТАНОВИВ: 

ОСОБА_1 18 лютого 2020 року звернувся до суду з позовом до Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області, згідно з яким, з урахуванням уточнень, просив визнати протиправними та скасувати вимоги про сплату боргу (недоїмки) Головного управління ДПС у Дніпропетровській області №433-57 від 06.11.2018 року, №433-57 від 10.05.2019 року, №433-57 від 12.08.2019 року, №433-57 від 05.11.2019 року на загальну суму 26539,26 грн. 
          Позов обґрунтовано тим, що він з 14.04.2015 року офіційно працює в Російській Федерації де сплачує податки. Зазначає про те, що має офіційну реєстрацію у м. Москва, що підтверджується бланками про прибуття іноземного громадянина.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 травня 2020 року позов залишено без розгляду у зв`язку з пропуском позивачем строку звернення до суду з позовом.
Ухвала суду мотивовано тим, що оскаржувані вимоги надіслано за податковою адресою позивача рекомендованим листом з повідомленням про вручення, а тому ці вимоги вважаються належним чином врученими, тобто, позивачем пропущено десятиденний строк, установлений  Законом №2464-VI для звернення до суду з цим позовом, оскільки позовну заяву подано до суду лише 18.02.2020 року. 
          Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції позивач, зазначаючи про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, оскаржив її до апеляційного суду. Просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу до суду першої інстанції для породження розгляду.
Апеляційна скарга фактично обґрунтована тим, що про факт реєстрації ОСОБА_1 як фізичної особи-підприємця він дізнався у 2020 році та після приїзду в Україну і надання своїй доньці ОСОБА_2 довіреності його діяльність як ФОП припинено. Копії оскаржуваних вимог ОСОБА_2 отримано 03.02.2020 року у Довгинцівському ВДВС під час ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження, та у визначений 10-ти денний строк направлено позовну заяву до суду.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Частиною першою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) встановлено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Відповідно до частини 3 статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначає Закон України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (далі - Закон № 2464-VI).
На підставі частини першої статті 2 Закону № 2464-VI його дія поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.
Згідно з абзацами 4, 5, 6 частини четвертої статті 25 Закону №2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею. 
У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку. 
Скарга на вимогу про сплату єдиного внеску подається до органу доходів і зборів вищого рівня у письмовій формі протягом десяти календарних днів, що настають за днем отримання платником єдиного внеску вимоги про сплату єдиного внеску, з повідомленням про це органу доходів і зборів, який прийняв вимогу про сплату єдиного внеску.
Абзацом 8 частини 4 статті 25 Закону №2464-VI  визначено, що  порядок узгодження сум недоїмки з єдиного внеску встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.
Відповідно до абзацу 9 частини четвертої статті 25 Закону № 2464-VI у разі якщо згоди з органом доходів і зборів не досягнуто, платник єдиного внеску зобов`язаний сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею протягом десяти календарних днів з дня надходження рішення відповідного органу доходів і зборів або оскаржити вимогу до органу доходів і зборів вищого рівня чи в судовому порядку.          Тобто, вимога про сплату боргу може бути оскаржена протягом десяти календарних днів.
Судом першої інстанції встановлено та знайшло підтвердження під час апеляційного розгляду справи, що відповідачем сформовано вимоги про сплату боргу (недоїмки) №433-57 від 06.11.2018 року, №433-57 від 10.05.2019 року, №433-57 від 12.08.2019 року та №433-57 від 05.11.2019 року на загальну суму недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі 26539,26 грн. 
Зазначені вимоги було направлено відповідачем на зареєстровану адресу проживання позивача: АДРЕСА_1 . 
Однак, зазначені поштові відправлення поверталися до податкового органу із довідками Укрпошти про невручення у зв`язку із закінченням строку зберігання кореспонденції (а.с.113-123).  
Пунктом 45.1 ст.45 Податкового кодексу України визначено, що платник податків - фізична особа зобов`язаний визначити свою податкову адресу. Податковою адресою платника податків - фізичної особи визнається місце її проживання, за яким вона береться на облік як платник податків у контролюючому органі. Платник податків - фізична особа може мати одночасно не більше однієї податкової адреси.
Відповідно до ч.1 ст.7 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань", Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.
Частинами 1 та 4 ст.10 вищезазначеного Закону передбачено, що якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.
Відомості, що містяться в Єдиному державному реєстрі, використовуються для ідентифікації юридичної особи або її відокремленого підрозділу, громадського формування, що не має статусу юридичної особи, фізичної особи - підприємця, у тому числі під час провадження ними господарської діяльності та відкриття рахунків у банках та інших фінансових установах.
Так, податковою адресою ОСОБА_1 є адреса: АДРЕСА_2 , яка зазначалася у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, як місце проживання фізичної особи-підприємця (а.с.15).
При цьому, як вбачається з копії довідки про реєстрацію місця проживання особи №12 від 02.01.2020 року ОСОБА_1 з 02.09.2008 року по теперішній час зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.12).
Зазначені обставини свідчать про те, що податковою адресою платника податків та зареєстрованою адресою проживання ОСОБА_1 є АДРЕСА_3 , за якою відповідачем і були направлено позивачу оскаржувані вимоги.
Відомостей відносно визначення іншої податкової адреси або зареєстрованої адреси проживання позивачем не надано, як наслідок у відповідача не було підстав для направлення таких вимог на будь-яку іншу адресу ніж ту, що є офіційно контактною адресою позивача.            
Наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 №449 затверджено Інструкцію про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, якою визначено процедуру нарахування і сплату єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування страхувальниками, визначеними Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», нарахування і сплати фінансових санкцій, стягнення заборгованості зі сплати страхових коштів органами доходів і зборів.
Пунктом 4 розділу VI.Порядок стягнення заборгованості з платників визначено, що вимога про сплату боргу (недоїмки) вважається належним чином надісланою (врученою), якщо вона надіслана на адресу (місцезнаходження юридичної особи або його відокремленого підрозділу, місце проживання або останнього відомого місця перебування фізичної особи) платника єдиного внеску рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручена платнику єдиного внеску або його законному чи уповноваженому представникові.
У разі якщо неможливо надіслати (вручити) платнику єдиного внеску вимогу про сплату боргу (недоїмки) поштою у зв`язку з відсутністю його за місцезнаходженням (місцем проживання) (відсутністю службових (посадових) осіб платника єдиного внеску за його місцезнаходженням), відмовою платника єдиного внеску або службових (посадових) осіб платника прийняти вимогу, поверненням поштового відправлення у зв`язку із закінченням встановленого строку зберігання або з інших причин, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення, вимога вважається надісланою (врученою) платнику єдиного внеску у день, зазначений поштовою службою у повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.
Як вбачається з матеріалів справи, надіслані на адресу позивача вимоги про сплату боргу повернулися на адресу відповідача у зв`язку із закінченням встановленого строку зберігання із зазначенням поштовою службою причин невручення дат повернення: поштове відправлення із штрихкодовим номером 5000022383599 – 06.08.2019 року; поштове відправлення із штрихкодовим номером 5000022670245 – 08.10.2019 року; поштове відправлення із штрихкодовим номером 5007102112078 – 30.01.2020 року; поштове відправлення із штрихкодовим номером 5002700813950 – 02.02.2020 року (а.с.113-123).
Враховуючи те, що вимога вважається надісланою (врученою) платнику єдиного внеску у день, зазначений поштовою службою у повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення, при цьому такими датами є 06.08.2019 року; 08.10.2019 року; 30.012020 року та 02.02.2020 року в той час як звернення до суду відбулося 18 лютого 2020 року, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо пропуску позивачем встановленого законом десятиденного строку звернення до суду з цим позовом.
При цьому, суд апеляційної інстанції зауважує, що доводи позивача в апеляційній скарзі про те, що копії оскаржуваних вимог його донькою отримано 03.02.2020 року у Довгинцівському ВДВС під час ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження, та у визначений 10-ти денний строк направлено позовну заяву до суду спростовуються вищезазначеним.
На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції під час розгляду цієї справи, в частині судового рішення, що оскаржується позивачем об`єктивно, повно та всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, дав їм правильну юридичну оцінку і ухвалив законне, обґрунтоване рішення  без порушень норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому ухвалу суду першої інстанції необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Керуючись: пунктом 1 частини 1 статті 315, статтями 316, 321, 322, 327, 329 КАС України, Третій апеляційний адміністративний суд, -

                                                            ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення, а ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 травня 2020 року у справі №160/1920/20 – без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.
                    Повне судове рішення складено 03 листопада 2020 року.
   
Головуючий - суддя                                                                      В.Є. Чередниченко 

                               суддя                                                                      С.М. Іванов 

                               суддя                                                                      О.М. Панченко