СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
проспект Незалежності, 13, місто Харків, 61058

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" грудня 2020 р.                                                                    Справа № 922/2398/20  

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Склярук О.І., суддя Гетьман Р.А. , суддя  Дучал Н.М.,
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу позивача за вх. №2866 Х/1 на  рішення  господарського суду Харківської області від 01.10.20 (повний текст складено 05.10.20, суддя Ємельянова О.О.) у справі № 922/2398/20 
за  позовом  Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м.Київ,
до Комунального підприємства "Теплові мережі Роганської селищної ради", смтРогань, Харківський район, Харківська область,
про стягнення 68 453, 09 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Господарського суду Харківської області від 01.10.2020 у справі №922/2398/20 відмовлено частково у позові Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Комунального підприємства "Теплові мережі Роганської селищної ради" про стягнення 68 453, 09 грн. Стягнуто з відповідача на користь позивача суму 51 644, 08 грн., з яких: пеня у розмірі                           16 809, 01 грн. 3% річних у розмірі 6 591, 76 грн., збитки у розмірі 28 243, 31 грн.                 В іншій частині позову відмовлено.
Позивач з вказаним рішенням суду першої інстанції не погодився та звернувся до Східного апеляційного господарського суду зі скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржене судове рішення в частині відмови позовних вимог та ухвалити нове, яким задовольнити позов в повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги заявник посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та зазначає зокрема про наступне:
1.Відповідачем тривалий час не виконувалися належним чином зобов`язання щодо сплати суми основного боргу;
2.Несвоєчасність оплати контрагентів прямо перешкоджає виконанню покладених на позивача державою обов`язків, погіршує фінансове становище, впливає на якість та своєчасність надання послуг з поставки газу для інших споживачів природного газу;
3.Збитковість підприємства-боржника – не є винятковою обставиною для зменшення розміру неустойки;
4.Відповідач не обмежений у способах та шляхах виконання своїх зобов`язань;
5.Матеріали справи не містять виключних і достатніх підстав для зменшення пені, яка підлягає стягненню з відповідача;
6.В оскаржуваному рішенні в частині зменшення пені суд першої інстанції не врахував жодного аргументу, доводу чи доказу позивача, не зазначивши мотивів такого неврахування, чим порушив вимоги ГПК України, що призвело до прийняття неправомірного рішення на думку позивача.

Згідно  Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової судової справи між суддями від 29.10.2020 справу було передано на розгляд колегії суддів: головуючий суддя Склярук О.І., суддя Дучал Н.М., суддя Гетьман Р.А.
Розглянувши матеріали справи та апеляційної скарги, відповідно до статті 262 Господарського процесуального кодексу України, судова колегія дійшла висновку про відкриття апеляційного провадження у справі.
Заперечень проти відкриття апеляційного провадження на час постановлення ухвали від учасників справи не надійшло.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 03.11.2020  відкрите апеляційне провадження у справі № 922/2398/20. Запропоновано учасникам справи  подати до суду відзив на апеляційну скаргу. Ухвалено розглядати справу  в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Відповідачем у встановлений судом процесуальний строк було надано відзив на апеляційну скаргу у якому заявник наголошує на тому, що оскаржуване рішення законне, а твердження скаржника є надуманими та безпідставними.
Вказує що судом першої інстанції було правомірно враховано зокрема наступні обставини:
-на момент звернення позивача з позовом до суду ступінь виконання зобов`язання за договором становив 100%; 
-позивач відповідно до консолідованого звіту закінчив останні фінансові роки з прибутками, що підтверджує факт низького ступеню збитковості для позивача;
-відповідач втім у період дії договору та на даний момент перебуває у збитковому фінансовому стані, що підтверджується наданими до суду документами; 
-крім стягнення пені, позивач нараховує та стягує 3% річних та інфляційні втрати, які у повній мірі компенсують знецінення повністю сплачених відповідачем коштів; 
-стягнення неустойки не повинно перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. 

Відповідно до ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Стаття 270 ГПК України встановлює, що у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції у відповідності до вимог ст.282 Господарського процесуального кодексу України, зазначає, що встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини даної справи є наступними.

Як вбачається з матеріалів справи, 10.10.2018 між Публічним акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (постачальник, позивач) та Комунальним підприємством "Теплові мережі Роганської селищної ради"  (споживач, відповідач) було укладено договір № 1545/18-БО-32 постачання природного газу (т. 1, а.с. 16-25).
Додатковою угодою № 4 від 28.11.2018 року до договору постачання природного газу від 10.10.2018 року № 1545/15-БО-32 сторони погодили викласти розділи 1-12 договору у редакції викладеній у додатковій угоді (т. 1, а.с. 30-38).
Сторони погодили, що договір набирає чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника печаткою, і діє в частині реалізації природного газу до 30.04.2019 року (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення (пункт 11.1. додаткової угоди № 4, т. 1, а.с. 38).
Постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ, а споживач зобов`язується оплатити його на умовах цього договору (пункт 1.1.  додаткової угоди № 4).
Природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами/організаціями (пункт 1.2. додаткової угоди № 4).
Відповідно до пункту 2.1. додаткової угоди № 4, постачальник передає споживачу у період з 01.10.2018 року по 30.04.2019 року (включно) замовлений споживачем обсяг (об`єм) природного газу в кількості 1199, 627 тис.куб.метрів, у тому числі по місяцях: жовтень 2018 року - 9,177; листопад 2018 року - 185,580, грудень 2018 року - 250,397, Січень 2019 року -277,083, лютий 2019 року - 230,538, березень 2019 року - 198,180, квітень 2019 року - 48, 672
Оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100-відсоткової поточної оплати протягом розрахункового періоду. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем постачання газу (пункт 5.1. додаткової угоди № 4).
Згідно підпункту 2 пункту 5.3. додаткової угоди № 4 до договору, сторони погодили, що у будь-якому випадку, споживач зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі розрахуватися за поставлений природний газ відповідно до пункту 5.1. цього договору.
19.03.2019 року між сторонами підписано додаткову угоду № 5 до договору постачання природного газу від 10.10.2018 року № 1545/15-БО-32, відповідно до пункту 1 сторони погодили, що пункти 2.3, 3.2.2., 3.4.2., 3.8.2, абзац 2) підпункт 3.9.2., пункти 3.9., 3.13, 5.7 абзац п`ятий підпункт 5) пункт 6.2, підпункт  8) пункт 6.2., підпункт 4) пункт 6.3, абзац третій підпункту 2 пункту 6.4. цього договору застосовуються сторонами з 01.03.2019 року (т. 1, ас. 39).
29.03.2019 року між сторонами укладено додаткову угоду № 6 до договору постачання природного газу від 10.10.2018 року № 1545/15-БО-32, у якій сторони  погодили по тексту "Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", "ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" замінити словами "Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (т. 1, а.с. 40).
Як зазначає позивач, на виконання умов договору, позивачем було передано у власність відповідача природний газ на суму 5 969 375, 53 грн. що підтверджується відповідними актами приймання-передачі природного газу.
- акт приймання – передачі природного газу від 31.10.2018 року у обсязі 9,177 тис.куб.м. на суму 87     077, 24 грн.;
- акт приймання – передачі природного газу від 30.11.2018 року у обсязі 152,624 тис.куб.м. на суму 1 142 026,18 грн.;
- акт приймання – передачі природного газу від 31.12.2018 року у обсязі 174,902 тис.куб.м. на суму 1 308 723, 80 грн.;
- акт приймання – передачі природного газу від 31.01.2019 року у обсязі 230,032 тис.куб.м. на суму 1 721 240,21 грн.;
- акт приймання – передачі природного газу від 28.02.2019 року у обсязі 153,841 тис.куб.м. на суму 1 151 132, 51 грн.;
- акт приймання – передачі природного газу від 31.03.2019 року у обсязі 74,730 тис.куб.м. на суму 559 175,59 грн. Відповідні акти приймання-передачі природного газу підписані представниками сторін без зауважень чи заперечень, підписи яких скріплені печатками підприємств (т. 1, а.с. 41-46).
Враховуючи, що відповідач належним чином не виконав зобов`язання за спірним договором № 1545/18-БО-32 постачання природного газу від 10.10.2018 року в частині порушення строків оплати за поставлений газ та відповідачем у березні 2019 року спожито газу у меншому обсязі ніж визначено пунктом 2.1 договору, позивач звернувся з відповідним позовом до суду першої інстанції.
Отже, предметом спору у даній справі становила вимога позивача про стягнення із відповідача пені, 3% річних, які нараховані на суму заборгованості за зобов`язання листопада 2018 року, грудня 2018 року, січня 2019 року, лютого 2019 року, березня 2019 року, яка була несвоєчасно сплачена відповідачем та збитки.
Відповідач проти нарахування 3% річних та збитків наразі не заперечує, проте просив суд зменшити розмір пені на 50%.
Дослідивши наведені обставини суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та визнав їх такими, що підлягають задоволенню в частині стягнення 3% річних у розмірі 6 591, 76 грн. та збитків у розмірі                           28 243, 31 грн. Також суд вказав, що вимоги позивача про стягнення з відповідача суми пені 33618,02 грн. є обґрунтованою, а також дійшов висновку про наявність підстав для задоволення клопотання відповідача зменшивши суму пені, яка підлягає стягненню з відповідача на 50%, що дорівнює 16 809, 01 грн.

Як було зазначено вище доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди апелянта із судовим рішенням в частині зменшення розміру пені на 50%. Враховуючи відсутність інших доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції, з урахуванням вимог ст.269 ГПК України переглядає рішення лише в частині зменшення розміру пені на 50%. Відповідна позиція узгоджується, зокрема, із висновками Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у справі №913/64/18 від 07.11.2018.

Судова колегія зауважує, що приписами Цивільного кодексу України передбачено, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.
Частинами другою, третьою статті 551 ЦК України передбачено, що у випадку якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом. Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Отже, у випадку нарахування неустойки, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, суд має право її зменшувати.
Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.
При цьому господарським судом був врахований висновок, викладений у рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 у справі № 7-рп/2013, в якому зазначено, що наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.
Також слід зазначити, що законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій, дане питання вирішується господарським судом згідно з ст.86 ГПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем у господарському суді заявлено клопотання (вх.№ 19284) про зменшення розміру пені на 50%.
В обґрунтування клопотання заявник посилається на те, що розрахувався за умовами спірного договору в повному обсязі, ще до подання позивачем позовної заяви. 
Також зазначає, що позивач не надає доказів того, що неналежним виконанням своїх обов`язків за договором відповідач завдав збитки іншим сторонам чи порушив їх інтереси. До того ж відповідач, як підприємство, що надає послуги з теплопостачання всім категоріям споживачів, а основним споживачем є населення, яке не в повному обсязі розраховується за надані послуги. Крім того, відповідач має дебіторську заборгованість як населення, так і бюджетних споживачів за послуги з теплопостачання, у зв`язку із чим, і проводив оплату за газ з порушенням строку, передбаченого договором, про що свідчить довідка про заборгованість, яка додається. Відповідно до цієї довідки станом на 01.08.2020 року заборгованість населення та бюджетних споживачів за теплову енергію складає 8 063 507,65 грн. На думку останнього, сума пені, яку заявляє до стягнення позивач є завищеною, у порівнянні з тим, що основної заборгованості у відповідача немає, а сума 3% річних набагато менша, ніж сума пені. При цьому позивач не надає доказів спричинення йому негативних наслідків у зв`язку із несплатою відповідачем вартості природного газу у строки, встановлені договором, оскільки втрат від знецінення коштів компенсуються стягненням 3% річних за час, в який позивач не міг користуватися коштами. Інфляційних втрат позивач не зазнав. Тягар зі сплати такого розміру пені покладається на відповідача, який здійснює послуги теплопостачання населенню та іншим споживачам територіальної громади Роганської селищної ради. Перед початком опалювального сезону, стягнення такої суми штрафних санкцій, яка є великою для підприємства відповідача, поставить під загрозу початок опалювального сезону 2020-2021 років, оскільки підприємство має основну заборгованість перед позивачем за попередні опалювальні періоди. Оскільки кошти будуть йти на сплату штрафних санкцій, основний борі відповідача не буде сплачуватись, а отже, це ускладнює досягнення відповідачем необхідного рівня розрахунків з позивачем за природний газ до початку опалювального сезону. У зв`язку із чим, відповідач просить суд, зменшити розмір нені на 50% від розміру пені, яка заявляться позивачем, що складає 16 809,01 грн. (т. 1, а.с. 90-154).
На підтвердження викладених у клопотанні обставин, відповідачем надано до суду, довідку від 17.08.2020 року вих. № 457 у якій відповідач зазначає, що станом на 01.08.2020 року має загальну заборгованість споживачів за теплопостачання 8 063 507, 65 грн., з них заборгованість населення складає 7 132 324, 79 грн., та бюджетних споживачів - 931 182, 86 грн.; довідку від 17.08.2020 року вих. № 456 у якій відповідач зазначає, що  за даними бухгалтерського обліку станом на 01.08.2020 року відповідач має заборгованість перед позивачем за договорами у розмірі 5 905 026,80 грн., 6 734 842, 25 грн., 740 122,58 грн., та за договором №  3060/1920-КП-32 переплата становить 77 683,62 грн.; фінансову звітність малого підприємства за 2018 рік., фінансову звітність малого підприємства за 2019 рік, фінансову звітність малого підприємства за І квартал 2020 року (т. 1, а.с. 97-102).
Колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції при вирішенні клопотання було взято до уваги скрутний фінансовий стан підприємства, оскільки підприємство відповідача є комунальним підприємством із значною заборгованістю, що підтверджується наданими до суду документами, а саме, фінансовими звітами за 2018, 2019 та перший квартал 2020 року (т. 1 .а.с. 99-102), довідками 457 від 17.08.2020 року та №456 від 17.08.2020 року (т. 1, а.с. 97-98). При цьому, господарський суд врахував, що підприємство відповідача не є кінцевим споживачем теплової енергії, а є підприємством, яке використовує отриманий природний газ для виробництва та забезпечення безперебійного постачання теплової енергії споживачам, а здійснення оплати поставленого позивачем природного газу значною мірою залежить від розрахунків споживачів з відповідачем за спожиту теплову енергію.
Апеляційний суд погоджується, що заявлене зменшення розміру пені є оптимальним балансом інтересів сторін у спорі та запобігатиме настанню негативних наслідків, як для позивача, так і для відповідача. При цьому, колегія суддів зазначає, що посилання апелянта на неповне погашення заборгованості за спірний період та існування тривалого часу прострочення є такими, що не відповідають дійсним обставинам справи та спростовуються матеріалами справи. 
Крім того, на думку суду, пеня - це фінансова санкція, спрямована на спонукання сторони, винної у порушенні зобов`язання, до його виконання та дотримання в подальшому, а не засіб безпідставного збагачення.
Водночас колегія суддів відхиляє посилання позивача на те, що зменшення судом розміру пені завдає йому збитків, і при зменшенні пені суд не дослідив негативні наслідки, спричинені позивачеві, оскільки відповідно до норм статей 73, 74 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, між тим, під час вирішення даного спору, апелянтом не надано доказів, які підтверджують ймовірність збитків або засвідчували б наявність збитків у позивача чи погіршення фінансового становища, у зв`язку з несвоєчасним виконанням прийнятих на себе зобов`язань відповідачем.
Верховний Суд України в своїй постанові від 24.07.2019 у справі №915/985/18 щодо подібних правовідносин зазначає що, досліджуючи питання можливості зменшення пені, суди правильно прийняли до уваги обставини, що вплинули на виконання зобов`язання, поведінку винної сторони, причини неналежного виконання зобов`язання та відсутність у матеріалах справи доказів на підтвердження завдання позивачу збитків.
Така ж правова позиція у вирішенні цього питання викладена Верховним Судом у постановах від 13.05.2019 у справі № 904/4071/18, від 04.05.2018 у справі №917/1068/17, від 22.01.2019 у справі № 908/868/18.
Відтак колегія суддів дійшла висновку, що присудження до стягнення 50 % від належної до стягнення суми пені, з урахуванням обставин справи, є адекватною мірою відповідальності за неналежне виконання відповідачем зобов`язань і проявом балансу між інтересами кредитора і боржника та узгоджується з нормами закону, які регулюють можливість такого зменшення, а також є засобом недопущення використання пені як інструменту отримання безпідставних доходів, а не як способу стимулювання боржника до належного виконання зобов`язань.
Посилання скаржника відхиляються, оскільки жодна зі статей, які передбачають можливість зменшення штрафних санкцій не передбачає винятковості випадків, в яких вони застосовуються, отже оцінювати і доводити таку винятковість не обов`язково.
Стаття 551 ЦК України надає таке право суду за наявності будь-яких обставин, які мають істотне значення. Господарським судом надано оцінку таким обставинам –  відсутність основного боргу, відсутність доказів збитків позивача або погіршення його фінансового стану.
Твердження апелянта відносно того, що суд не врахував його інтереси при вирішенні спору не приймаються до уваги, оскільки суд першої інстанції при розгляді клопотання відповідача про зменшення пені на 50% врахував баланс інтересів сторін.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
Названий Суд також зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).
Згідно статті 73 Господарського процесуального кодексу України: доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
На підставі вищевикладеного колегія суддів вважає, що твердження скаржника, викладені в апеляційній скарзі ґрунтуються на припущеннях, не доведених належними доказами, тоді як господарським судом першої інстанції в повній мірі з`ясовані та вірно оцінені обставини у справі і ухвалене ним рішення є законним та обґрунтованим, у зв`язку з чим підстав для його скасування та задоволення апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає.

Відповідно до приписів ст. 276 ГПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.                

За приписами ст.129 ГПК України судові витрати покладаються на заявника апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, судова колегія Східного апеляційного господарського суду, –

ПОСТАНОВИЛА:

           1.Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м.Київ, на рішення Господарського суду Харківської області від 01.10.2020 у справі №922/2398/20 – залишити без задоволення.
           2.Рішення Господарського суду Харківської області від 01.10.2020 у справі №922/2398/20 – залишити без змін.                             

          Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження передбачено ст. 286 - 289 Господарського  процесуального кодексу України.                             

Головуючий суддя                                                                    О.І. Склярук

Суддя                                                                                           Р.А. Гетьман  

Суддя                                                                                           Н.М. Дучал