ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2020 року	Львів	Справа № 380/436/20 пров. № А/857/8343/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий-суддя                                  Довга О.І.,
суддя                                                       Глушко І.В.,
суддя                                                     Запотічний І.І. 

секретар судового засідання                     Гнатик А.З.

за участю:
представника позивача Жогальська І.Ф.
представник відповідача Кубіцький П.П. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного  управління Держгеокадастру у Львівській області  на рішення Львівського  окружного  адміністративного суду  від 14 травня 2020 року (головуючий суддя Кухар Н.А,, м. Львів)  у справі № 380/436/20  за адміністративним позовом   ОСОБА_1 до Головного управління  Держгеокадастру  у Львівській області, Державного  кадастрового  реєстратора  відділу  у Золочівському районі  Головного  управління  Держгеокадастру у Львівській області Карнидал Ольга Йосипівна  про визнання  протиправним  і скасування рішення, зобов`язання  вчинити дії, - 

В С Т А Н О В И В : 

ОСОБА_1 (позивач) звернувся в суд з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області   (відповідач 1), Державного кадастрового реєстратора Відділу у Золочівському районі Головного управління Держгеокадастру у Львівській області Карнидал Ольги Йосипівни (відповідач 2), в якому просив суд: - визнати протиправним та скасувати рішення Державного кадастрового реєстратора Відділу у Золочівському районі Головного управління Держгеокадастру у Львівській області Карнидал Ольги Йосипівни від 09 грудня 2019 року № РВ-4601324362019   про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру; - зобов`язати Державного кадастрового реєстратора Відділу у Золочівському районі Головного управління Держгеокадастру у Львівській області Карнидал Ольги Йосипівни провести державну реєстрацію земельної ділянки площею 2,0000 га для ведення особистого селянського господарства в ур. «Циплі» с. Черемошня, Золочівського району, Львівської області згідно з заявою ОСОБА_1 від 02 грудня 2019 року та Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства (згідно з КВЦПЗ - А01.03) за адресою: ур. «Циплі» с. Черемошня, Золочівський району, Львівської області розроблено ФОП ОСОБА_2 .
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що оскаржуване рішення Державного кадастрового реєстратора Відділу у Золочівському районі Головного управління Держгеокадастру у Львівській області Карнидал Ольги Йосипівни     про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру від 09.12.2019 року № РВ - 4601324362019, прийнято з порушенням норм діючого законодавства України, що є підставою для його скасування, посилаючись на відомості, які викладені в позовній заяві.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 14 травня 2020 року позов ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області,   Державного кадастрового реєстратора Відділу у Золочівському районі Головного управління Держгеокадастру у Львівській області Карнидал Ольги Йосипівни     про визнання протиправним і скасування рішення, зобов`язання вчинити дії   задоволено  повністю.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції Головне  управління Держгеокадастру у Львівській області подало  апеляційну скаргу. З посиланням на невірне застосування судом першої інстанції норм матеріального  права просить рішення  суду скасувати, та прийняти нове, яким у задоволені позову відмовити. Зокрема апелянт у апеляційній скарзі зазначає, що підставою для відмови у здійсненні державної реєстрації земельної ділянки є: розташування земельної ділянки на території дії повноважень іншого Державного кадастрового реєстратора; подання заявником документів, передбачених частиною четвертою цієї статті не в повному обсязі; невідповідність поданих документів вимогам законодавства; знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати в межах іншої земельної ділянки або її частини. Зазначає, що державним кадастровим реєстратором Відділу, Карнидал Ольгою Йосипівною, було розглянуто подані на державну реєстрацію земельної ділянки документи. За результатом розгляду даної заяви була відмова в реєстрації земельної ділянки (рішення № РВ - 4601324362019 про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру від 09.12.2019 р.), так як проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність виготовлений з недотриманням вимог земельного законодавства, а саме в акті приймання - передачі межових знаків на зберігання, який включається до проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки відсутні підписи представників Білокамінської сільської ради Золочівського району Львівської області. Білокамінська   сільська рада Золочівського району є розпорядником суміжних земель згідно проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_3 для ведення особистого селянського господарства за адресою: Львівська область, Золочівський район, село Черемошня, урочище «Циплі» - від А до Б - землі Білокамінської сільської ради, від Г до А землі   загального користування сільської ради. Також  апелянт зазначає, що відповідно до рішення № РВ- 4601324362019 про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру від 09.12.2019 року, позивачу було рекомендовано привести акт прийомки - передачі межових знаків на зберігання, який включається до проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки після виконання робіт із встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх межовими знаками у відповідність до додатку 2 Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками затвердженої Наказом Державного комітету України із земельних ресурсів 18.05.2010 року № 376 зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 16 червня 2010 року за № 391/17686 «Про затвердження Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками». 
Представник  позивача в судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечує. 
Представник апелянта підтримує вимоги апеляційної скарги. 
Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної  скарги, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що така  не підлягає задоволенню. 
Судом встановлено:
02 грудня 2019 року позивачем було   подано заяву про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру щодо земельної ділянки площею 2,0000 га для ведення особистого селянського господарства за адресою: ур. «Циплі» с. Черемошня Золочівського району Львівської області.
Матеріалами справи доведено, що до заяви долучено такі  документи: оригінал погодженого відповідно до законодавства Проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства (згідно з КВЦПЗ - А.01.03) за адресою: ур. «Циплі» с. Черемошня Золочівського району Львівської області; електронний документ.
Державним кадастровим реєстратором Відділу у Золочівському районі ГУ Держгеокадастру у Львівській області прийнято рішення № РВ- 4601324362019 від 09 грудня 2019 року про відмову позивачу у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру.
Підставами відмови у рішенні було зазначено наступне:   невідповідність поданих документів законодавству, а саме в акті погодження меж земельної ділянки та акті прийомки-передачі межових знаків на зберігання, який включається до документації із землеустрою відсутні підписи представників Білокамінської сільської ради. Також даним рішенням було рекомендовано привести акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання, який включається до документації із землеустрою після виконання робіт із встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх межовими знаками у відповідність до додатку 2 Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої Наказом Державного комітету України із земельних ресурсів 18.05.2010 № 376, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 16 червня 2010р. № 391/17686 «Про затвердження Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками».
Не погоджуючись з рішенням про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру, позивач звернувся до адміністративного суду за захистом своїх прав. 
Задовольняючи адміністративний позов суд першої інстанції  виходив з того, що з поданого відповідачу     проекту землеустрою вбачається, що позивачем неодноразово вчинялись дії щодо   підписання акту прийомки-передачі межових знаків Білокамінською сільською   радою, однак без кінцевого результату. Відповідачу - Державному кадастровому реєстратору було надано   проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, який погоджено у   встановленому законодавством порядку, а тому були  відсутні підстави   для відмови у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру.
Колегія суддів апеляційної інстанції  погоджується з таким висновком суду першої інстанції та зазначає. 
Спірні правовідносини регулюється Законом України «Про Державний земельний кадастр» від 07.07.2011 № 3613-VI.
Відповідно до ч. 1 ст. 1 «Про Державний земельний кадастр» державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами; державна реєстрація земельної ділянки - внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера; кадастровий номер земельної ділянки - індивідуальна, що не повторюється на всій території України, послідовність цифр та знаків, яка присвоюється земельній ділянці під час її державної реєстрації і зберігається за нею протягом усього часу існування.
Частиною 5 ст. 5 Закону України «Про Державний земельний кадастр» встановлено, що внесення відомостей до Державного земельного кадастру та користування такими відомостями здійснюється виключно на підставі та відповідно до цього Закону. Забороняється вимагати для внесення відомостей до Державного земельного кадастру та користування такими відомостями надання документів та здійснення дій, прямо не передбачених цим Законом.
Згідно з ст. 9 Закону України «Про Державний земельний кадастр» внесення відомостей до Державного земельного кадастру і надання таких відомостей здійснюються державними кадастровими реєстраторами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Державний кадастровий реєстратор має доступ до всіх відомостей Державного земельного кадастру, самостійно приймає рішення про внесення відомостей до нього, надання таких відомостей, про відмову у здійсненні таких дій.
Відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про Державний земельний кадастр» відомості про об`єкти Державного земельного кадастру під час внесення їх до Державного земельного кадастру мають відповідати існуючим характеристикам об`єктів у натурі (на місцевості), визначеним з точністю відповідно до державних стандартів, норм та правил, технічних регламентів.
Відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про державний земельний кадастр», відомості про об`єкти Державного земельного кадастру під час внесення їх до Державного земельного кадастру мають відповідати існуючим характеристикам об`єктів у натурі (на місцевості), визначеним з точністю відповідно до державних стандартів, норм та правил, технічних регламентів.
Згідно з частиною першою статті 15, ч. 4 ст. 26 Закону України «Про Державний земельний кадастр» до Державного земельного кадастру включаються такі відомості про земельні ділянки, зокрема, цільове призначення (категорія земель, вид використання земельної ділянки в межах певної категорії земель).
Відповідно до частини другої статті 21 вказаного Закону, відомості про цільове призначення земельних ділянок вносяться до Державного земельного кадастру: а) щодо категорії земель: на підставі відповідної документації із землеустрою, яка розробляється при формуванні земельних ділянок, - щодо земельних ділянок, які формуються; на підставі проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, яким передбачена зміна її цільового призначення; на підставі технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель;
б) щодо виду використання земельної ділянки в межах певної категорії земель: на підставі відповідної документації із землеустрою, яка розробляється при формуванні земельних ділянок, - щодо земельних ділянок, які формуються; на підставі письмової заяви власника (користувача) земельної ділянки державної чи комунальної власності, - у разі зміни виду використання земельної ділянки (крім земель сільськогосподарського призначення та земель оборони); на підставі проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, яким передбачена зміна її цільового призначення.
Частиною другою статті 24 Закону №3613-VI, державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за місцем їх розташування відповідним Державним кадастровим реєстратором центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.
Відповідно до частини четвертої статті 26 Закону №3613-VI, для внесення змін до відомостей Поземельної книги щодо цільового призначення земельної ділянки, складу угідь, нормативної грошової оцінки, а також до відомостей про межі земельної ділянки (у разі їх встановлення (відновлення) за фактичним використанням земельної ділянки) заявник подає до органу, який здійснює ведення Поземельної книги: - заяву за формою, встановленою Порядком ведення Державного земельного кадастру; - оригінали документації із землеустрою, технічної документації з оцінки земель, які згідно з цим Законом є підставою для внесення таких змін (крім випадків зміни виду використання земельної ділянки в межах певної категорії земель, що згідно з цим Законом не потребує розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки); - документацію із землеустрою, на підставі якої вносяться зміни до відомостей Державного земельного кадастру, у формі електронного документа (крім випадків внесення відомостей про зміну виду використання).
Процедура та вимоги щодо ведення Державного земельного кадастру визначаються Порядком ведення Державного земельного кадастру, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 року № 1051 (Порядок № 1051).
Відповідно до п. 4, 5   Порядку ведення Державного земельного кадастру здійснює Держгеокадастр та його територіальні органи. Держателем Державного земельного кадастру є Держгеокадастр. Функції адміністратора Державного земельного кадастру виконує визначене Держгеокадастром за погодженням з Мінекономіки державне підприємство, яке належить до сфери управління Держгеокадастру.
До складу Держгеокадастру та його територіальних органів входять державні кадастрові реєстратори, які здійснюють внесення відомостей до Державного земельного кадастру і надання таких відомостей в межах повноважень, визначених     Законом України «Про Державний земельний кадастр»     та цим Порядком.
Державний кадастровий реєстратор має доступ до всіх відомостей Державного земельного кадастру, самостійно приймає рішення про внесення відомостей до нього, надання таких відомостей, а також відмову у внесенні або наданні відомостей. 
Згідно з п.110, 111 Порядку для державної реєстрації земельної ділянки Державному кадастровому реєстраторові, який здійснює таку реєстрацію, подаються: 1) заява (у паперовій або електронній формі) про державну реєстрацію земельної ділянки за формою згідно з     додатком 22; 2) оригінал погодженої відповідно до законодавства документації із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки (разом з позитивним висновком державної експертизи землевпорядної документації у разі, коли така документація підлягає обов`язковій державній експертизі землевпорядної документації), у паперовій або електронній формі відповідно до вимог     Закону України   «Про землеустрій»; 3) електронний документ.
Згідно  ст.13 Конституції України, земля є об`єктом права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених  Конституцією.
Підстави набуття права на землю із земель державної та комунальної власності визначені  ст.116 ЗК України.
Повноваження відповідних органів виконавчої влади щодо передачі земельних ділянок у власність або користування та порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування встановлені статтями118,  122,  123 ЗК України.
Згідно ч.1  ст.123 ЗК України, надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування.
Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі : надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення; формування нової земельної ділянки (крім поділу та об`єднання).
Відповідно до ч.2  ст.123 ЗК України, особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених  статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.
Згідно  ст.25 Закону України «Про землеустрій», документація із землеустрою розробляється у вигляді схеми, проекту, робочого проекту або технічної документації, в тому числі у вигляді проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок.
Статтею 30 цього Закону  передбачено, що погодження і затвердження документації із землеустрою проводиться в порядку, встановленому  ЗК України  та цим Законом.
Частиною восьмою  статті 186-1 ЗК України  передбачено, що у висновку про відмову погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки органами, зазначеними в частинах першій - третій цієї статті, має бути надано вичерпний перелік недоліків проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та розумний строк для усунення таких недоліків (який за письмовим проханням розробника проекту може бути продовжений).
Органами, зазначеними в частинах першій-третій цієї статті, може бути відмовлено у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки лише у разі, якщо не усунено недоліки, на яких було наголошено у попередньому висновку. Не можна відмовити у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з інших причин чи вказати інші недоліки.
Таким чином, повторна відмова не позбавляє права розробника проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки усунути недоліки проекту та подати його на погодження.
Отже,  ст.186-1 ЗК України  передбачено два альтернативні варіанти рішень у формі висновку, які можуть бути прийняті територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, за результатами розгляду проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки : про затвердження цього проекту або про відмову в його затвердженні.
При цьому, норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, визначають вичерпний перелік підстав для відмови у погодженні проекту землеустрою, тобто, у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути відмовлено лише у разі, якщо не усунено недоліки, на яких було наголошено у попередньому висновку. Не можна відмовити у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з інших причин чи вказати інші недоліки.
Судом встановлено, що Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства (згідно з КВЦПЗ - А.01.03) за адресою: ур. «Циплі» с. Черемошня Золочівського району Львівської області розроблено ФОП ОСОБА_2 на підставі укладеного типового договору про розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки № 19/17 від 05.05.2017 року. (а.с. 15- 27) та погоджено ГУ Держгеокадастру у Донецькій області.
З матеріалів справи вбачається, що позивач неодноразово звертався до   Білокамінської сільської ради Золочівського району Львівської області із заявами   про надання дозволу на розробку проекту відведення у власність вказаної земельної ділянки. (а.с.28, 29).
Рішенням Білокамінської сільської ради № 31 від 16.12.2015 року за результатами розгляду   заяви ОСОБА_1   від 30.10.2015р.,   було відмовлено в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,0000 га - для ведення особистого селянського господарства в межах села Черемошня в урочищі «Циплі», так як заявник не зареєстрований і не проживає на території сільської ради, посилаючись на Положення про надання земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та ведення особистого селянського господарства на території Білокамінської сільської ради, затвердженого рішенням сільської ради № 24 від 16.12.2015р. (а.с. 30).
Матеріалами  справи доведено та сторонами не спростовано, що рішенням Золочівського районного суду Львівської області від 28 лютого 2017 року по справі № 445/620/16-ц за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_1 до Білокамінської сільської ради Золочівського району Львівської області, позов задоволено частково. 
Визнано протиправним та скасовано рішення Білокамінської сільської ради № 24 від 16.12.2015 року «Про затвердження Положення про надання земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та ведення особистого селянського господарства на території Білокамінської сільської ради Золочівського району» у частині затвердження абзацу 4 пункту 1.1. «Надання земельних ділянок для ОЖБ та ОСГ здійснюється тільки громадянам, які постійно зареєстровані та проживають в населених пунктах сільської ради»; визнано протиправним та скасовано рішення Білокамінської сільської ради № 30 від 16.12.2015 року «Про розгляд заяви ОСОБА_3 »; визнати протиправним та скасувати рішення Білокамінської сільської ради   31 від 16.12.2015 року «Розгляд заяви ОСОБА_1 »; зобов`язано Білокамінську сільську раду на черговій сесії розглянути заяви позивачів   щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства орієнтованою площею 2, 0 гектарів.
На виконання зазначеного  рішення Золочівського районного суду Львівської області  23.03.201р. повторно звернувся із заявою до Білокамінської сільської ради, рішенням Білокамінської сільської ради № 299 від 06.04.2017 року за результатами розгляду   заяви ОСОБА_1 про надання дозволу на розроблення проект землеустрою було відмовлено в наданні  такого, тому що вищевказана земельна ділянка, яка пропонується для відведення, відноситься до земель загального користування і не може передаватись у приватну власність (відповідно до п. «а» ч.4 ст. 83 Земельного кодексу України). 
Згідно відповіді Відділу Держгеокадастру у Золочівському районі Львівської області від 26.04.2017р. № 31-1311-0.2-1763/2-17 вбачається,   що земельна ділянка в с. Черемошня ур «Циплі» відноситься до земель сільськогосподарського призначення, угіддя - сіножаті.
Як встановлено  судами, відповідно до проекту роздержавлення і приватизації земель асоціації колективів колгоспу «Надбужжя» Білокамінської сільської ради призначення земельної ділянки, згідно якої виник спір - для ведення особистого підсобного господарства.
Позивач   скористався   правом, передбаченим абз. 3 ч. 7 ст. 118 ЗКУ та замовив Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, повідомивши про це заявою від 15.05.2017 року Білокамінську сільську раду та додавши копію договору на виконання робіт із землеустрою. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства (згідно з КВЦПЗ - А.01.03) за адресою: ур. «Циплі» с. Черемошня Золочівського району Львівської області розроблено інженером землевпорядником ФО ОСОБА_2 .
Складовою проекту відведення земельної ділянки є акт погодження меж земельної ділянки суміжними власниками (землекористувачами) та акт приймання - передачі межових знаків на зберігання. Акти підписано усіма суміжними землекористувачами ( Золочівський УВГ. ПРАТ «Львівоблнерго») ОКРІМ представників Білокамінської сільської ради, які відмовились від підписання актів.
25.07.2017р.,   позивачем   було подано заяву до Білокамінської сільської ради про погодження меж земельної ділянки площею 2,0000 га для ведення особистого селянського господарства в урочищі «Циплі» в с. Черемошня Золочівського району підписанням актів, та отримано відмову сільської ради вих. № 198 від 07.08.2017року, яка мотивована тим, що дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність сільська рада не надавала,   було надіслано у передбачені законодавством терміни рішення 11 сесії від 06 квітня 2017 року про мотивовану відмову у його (дозволі) наданні; пропонована земельна ділянка відноситься згідно форми 6-зем, до земель загального користування і не може передаватись у приватну власність відповідно до п. «а» ч. 4 ст. 83 Земельного кодексу України; - акт приймання-передачі межових знаків на зберігання складався без представника сільської ради і при обстеженні даної земельної ділянки в натурі межових знаків, вказаних у проекті землеустрою, не виявлено.
Рішення Білокамінської сільської ради № 67 від 02.10.2003 року в частині віднесення земельної ділянки площею 8,8 га в ур. «Циплі» до земель загального користування ОСОБА_3 , ОСОБА_1 оскаржено до Львівського окружного адміністративного суду.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2018 року по справі № 813/2184/18 позов ОСОБА_3 , ОСОБА_1 до Білокамінської сільської ради Золочівського району Львівської області   задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано рішення Білокамінської сільської ради Золочівського району Львівської області №67 від 02.10.2003 «Про інвентаризацію (уточнення) земель сільськогосподарських угідь» в частині віднесення 8,8 га в урочищі «Циплі» до земель загального користування.
Рішення Білокамінської сільської ради Золочівського району Львівської області № 299 від 06 квітня 2017 року «Про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_1 » та відмову у підписанні акту передачі межових знаків на зберігання позивачем було оскаржено до Золочівського районного суду Львівської області.
Рішенням Золочівського районного суду Львівської області від 28 травня 2019 року по справі № 445/1444/17 позовні вимоги задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Білокамінської сільської ради Золочівського району Львівської області № 298 від 06.04.2017 року «Про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_1 ». Визнано протиправним та скасовано рішення Білокамінської сільської ради Золочівського району Львівської області № 299 від 06.04.2017 року «Про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_1 ». В решті позовних вимог відмовлено.
Відповідно до заяви від 16.05.2017 позивач повідомив Білокамінську сільську раду про те, що вони замовили виготовлення проекту землеустрою, відтак, на думку позивача, він діяв у спосіб передбачений ч.7 ст.118 ЗК України. 
Проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок складаються у разі зміни цільового призначення земельних ділянок або формування нових земельних ділянок. 
Проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок погоджуються та затверджуються в порядку, встановленому  Земельним кодексом України.
Проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок включають: завдання на розроблення проекту землеустрою; пояснювальну записку; копію клопотання (заяви) про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (у разі формування та/або зміни цільового призначення земельної ділянки за рахунок земель державної чи комунальної власності); рішення Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (у випадках, передбачених законом); письмову згоду землевласника (землекористувача), засвідчену нотаріально (у разі викупу (вилучення) земельної ділянки в порядку, встановленому законодавством), або рішення суду; довідку з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями; матеріали геодезичних вишукувань та землевпорядного проектування (у разі формування земельної ділянки); відомості про обчислення площі земельної ділянки (у разі формування земельної ділянки); копії правовстановлюючих документів на об`єкти нерухомого майна для об`єктів будівництва, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з середніми та значними наслідками, які розташовані на земельній ділянці; розрахунок розміру втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва (у випадках, передбачених законом); розрахунок розміру збитків власників землі та землекористувачів (у випадках, передбачених законом); акт приймання-передачі межових знаків на зберігання (у разі формування земельної ділянки); акт перенесення в натуру (на місцевість) меж охоронних зон, зон санітарної охорони, санітарно-захисних зон і зон особливого режиму використання земель за їх наявності (у разі формування земельної ділянки); перелік обмежень у використанні земельних ділянок; викопіювання з кадастрової карти (плану) або інші графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки (у разі формування земельної ділянки); кадастровий план земельної ділянки; матеріали перенесення меж земельної ділянки в натуру (на місцевість) (у разі формування земельної ділянки); матеріали погодження проекту землеустрою.
Відповідно до ст.50 Закону України «Про землеустрій» проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок складаються у разі зміни цільового призначення земельних ділянок або формування нових земельних ділянок. Проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок включають, зокрема, акт приймання-передачі межових знаків на зберігання (у разі формування земельної ділянки). Механізм встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками визначено Інструкцією про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженою наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18.05.2010 №376, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 16 червня 2010 р. за №391/17686. Відповідно до п.2.1 Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18.05.2010 №376, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 16 червня 2010 р. за №391/17686 (надалі - Інструкція), встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на підставі розробленої та затвердженої технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок або проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Згідно з п.3.12 Інструкції закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем у присутності власника (користувача) земельної ділянки, власників (користувачів) суміжних земельних ділянок або уповноваженою ним (ними) особою. Виконавцем, відповідно до п.1.3 Інструкції, є юридична особа, що володіє необхідним технічним і технологічним забезпеченням та у складі якої працює не менше двох сертифікованих інженерів-землевпорядників або фізична особа - підприємець, яка володіє необхідним технічним і технологічним забезпеченням та є сертифікованим інженером-землевпорядником. Повідомлення власників (користувачів) суміжних земельних ділянок про дату і час проведення робіт із закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем завчасно, не пізніше ніж за п`ять робочих днів до початку робіт із закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Повідомлення надсилається рекомендованим листом, кур`єрською поштою, телеграмою чи за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення. Власники (користувачі) суміжних земельних ділянок, місце проживання або місцезнаходження яких невідоме, повідомляються про час проведення робіт із закріплення межовими знаками поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) через оголошення у пресі за місцезнаходженням земельної ділянки. Закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) може здійснюватися за відсутності власників (користувачів) суміжних земельних ділянок у випадку їх нез`явлення якщо вони були належним чином повідомлені про час проведення вищезазначених робіт, про що зазначається у акті прийомки-передачі межових знаків на зберігання. Таким чином, аналіз вищевказаних норм Інструкції дає підстави для висновку що відмова власника (користувача) земельної ділянки та власників (користувачів) суміжних земельних ділянок або уповноважених ними осіб від підписання акта приймання-передачі межових знаків на зберігання не свідчить про тре, що погодження меж земельних ділянок не відбулося. Підписання акта погодження меж самостійного значення не має, воно не призводить до виникнення зміни або припинення будь яких прав у процесі приватизації земельної ділянки. Окрім того, непогодження меж земельної ділянки не може бути самостійною підставою для відмови погодження та затвердження проекту землеустрою відповідними суб`єктами владних повноважень.
Судом встановлено, що позивачі повідомили Білокамінстку сільську раду про те, що вони замовили виготовлення проекту землеустрою, відтак вони діяли у спосіб передбачений ч. 7 ст. 118 ЗК України. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про визнання протиправною відмови сільського голови Білокамінської сільської ради Важного В.М. та землевпорядника Білокамінської сільської ради Олексяк Г.Ф. щодо не підписання актів приймання межових знаків на зберігання та зобов`язання голову Білокамінської сільської ради Важного В.М. та землевпорядника Білокамінської сільської ради Олексяк Г.Ф. підписати акти, Золочівський районний суд зазначив, що аналіз норм Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої Наказом Державного комітету України із земельних ресурсів 18.05.2010 № 376 дає підстави для висновку що відмова власника (користувача) земельної ділянки та власників (користувачів) суміжних земельних ділянок або уповноважених ними осіб від підписання акта приймання-передачі межових знаків на зберігання не свідчить про те, що погодження меж земельних ділянок не відбулося. Підписання акта погодження меж самостійного значення не має, воно не призводить до виникнення, зміни або припинення будь-яких прав у процесі приватизації земельної ділянки. Окрім того, непогодження меж земельної ділянки не може бути самостійною підставою для відмови погодження та затвердження проекту землеустрою відповідними суб`єктами владних повноважень.
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову.
Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого  ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.
У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.
Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції не встановив неправильного застосування норм матеріального права, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення і погоджується з висновками суду першої інстанції у справі, якими позовні вимоги задоволені у визначений спосіб.
В порядку  ст.139 КАС України  понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційних скарг належить покласти на апелянтів.
З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги  не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.
Керуючись  статтями ст.139, ч.3 ст.243, ст.310, п.1 ч.1 ст.315, ст.316, ч.1 ст.321, ст.ст.322,  325,  329 КАС України, суд - 

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Головного  управління Держгеокадастру у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Рівненського  окружного адміністративного суду  від 02 червня 2020 року у справі  № 817/193/15  без змін.
Понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційних скарг покласти на апелянтів.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення; у випадку оголошення судом апеляційної інстанції лише вступної та резолютивної частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	О. І. Довга 	
судді	 	І. В. Глушко 	
 	 	І. І. Запотічний  	
Повне судове рішення складено 02 листопада 2020 року.