ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

02 грудня 2020 року 	м. Дніпро	справа № 160/6184/20	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Шлай А.В. (доповідач),
                               суддів:  Прокопчук Т.С., Кругового О.О.,     
за участю секретаря судового засідання Іотової А.О.,      

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 липня 2020 р. (суддя Коренев А.О.) в адміністративній справі № 160/6184/20 за позовом Національної академії внутрішніх справ до ОСОБА_1 ,   про стягнення заборгованості, -
В С Т А Н О В И В:

Національна академія внутрішніх справ звернулась до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 вартість витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі на суму 29400,58 грн. 
В обґрунтування позовних вимог зазначалось, що наказом ГУМВС України в Дніпропетровській області №10о/с від 21.01.2014 ОСОБА_1 звільнено з ОВС за порушення дисципліни згідно з п. 64 "є" "Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ". Відповідно до п. 2.3.6. Договору, відповідач зобов`язався у разі звільнення з ОВС по закінченні навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі за підставами, передбаченими п. 3 Договору, відшкодувати у повному обсязі фактичні витрати, пов`язані з утриманням у навчальному закладі згідно із затвердженим розрахунком. 
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 липня 2020 р., ухваленим за результатами розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, позов задоволено.
У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 липня 2020 р. скасувати та ухвалити нове рішення, відмовивши у задоволенні позову. В обґрунтування вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 вказує на суперечність і абсурдність положення п. 3.1 Договору № ДП-40, відсутність підстав для стягнення суми, оскільки він не відраховувався з університету і не був звільнений у зв`язку із цим з ОВС за порушення дисципліни за часів навчання в університеті. Також, відповідач зазначає, що Договір № ДП-40 не розривався між сторонами, тому відсутні підстави для відшкодування. Позивачем невірно обраховано строк, за який особа мала б компенсувати витрати на навчання. Крім того, позивач не є особою, яка має право вимоги за договором і законом.
Письмовий відзив на апеляційну скаргу від позивача до суду апеляційної інстанції не надходив.
У судовому засіданні скаржник та його представник підтримали вимоги та доводи апеляційної скарги.
Відповідач, належним повідомлений про день, місце і час розгляду справи, до суду уповноваженого представника не направив, про причини неприбуття не повідомив. 
Відповідно до частини 2 статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Здійснюючи перевірку оскарженого рішення суду першої інстанції, колегія суддів керується приписами  статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до яких рішення суду повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими     доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Крім того, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом першої інстанції встановлено, що з 01 вересня 2007 р. ОСОБА_1 зараховано курсантом першого курсу денної форми навчання Київського національного університету внутрішніх справ. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 27 серпня 2010 р.   № 1709-р «Про реорганізацію деяких вищих навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ» Київський національний університет внутрішніх справ реорганізовано в Національну академію внутрішніх справ. 04 грудня 2007 р. між позивачем та відповідачем укладено договір № Дп-40 про підготовку фахівця у КНУВС. Відповідно до договору відповідач навчався за рахунок коштів державного бюджету і зобов`язувався після закінчення навчання відпрацювати не менше трьох років за місцем розподілу, а у разі відмови від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу в органах внутрішніх справ протягом перших трьох років після закінчення навчання - відшкодувати витрати пов`язані з утриманням у навчальному закладі. З 01 вересня 2007 р. по 17 червня 2011 р. відповідно до умов договору, відповідач у період навчання перебував на державному забезпеченні харчуванням, речовим майном, грошовим утриманням та житлом із наданням комунальних послуг. Наказом Національної академії внутрішніх справ від 17 червня 2011 р №464 відповідачу присвоєно кваліфікацію юриста за спеціальністю «Правознавство» та видано диплом спеціаліста. Після здобуття вищої освіти, відповідно до умов договору відповідача направлено для подальшого проходження служби до ГУМВС України в Дніпропетровській області. Таким чином, навчальним закладом умови договору виконано у повному обсязі. Наказом ГУМВС України в Дніпропетровській області від 21 січня 2014 р. № 10 о/с відповідача звільнено з ОВС за порушення дисципліни. За цієї умови, відповідно до п. 2.3.6. договору відповідач зобов`язався відшкодувати витрати пов`язані з утриманням у навчальному закладі. Вартість витрат пов`язаних з утриманням його у навчальному закладі становить 29 400, 58 грн. Із сумою витрат пов`язаних з утриманням у навчальному закладі відповідача ознайомлено. Грошові кошти від відповідача до Національної академії внутрішніх справ не надходили. Просили стягнути з відповідача вартість витрат пов`язаних з утриманням у навчальному закладі у сумі 29 400, 58 грн.
Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 лютого 2016 року позов Національної академії внутрішніх справ задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Національної академії внутрішніх справ вартість витрат пов`язаних з утриманням у навчальному закладі у розмірі 29 400,58 грн. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 15 листопада 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 лютого 2016 року скасовано. Провадження у справі за позовом Національної академії внутрішніх справ до ОСОБА_1 про стягнення витрат пов`язаних з утриманням у навчальному закладі закрито. Ухвалою Верховного Суду від 27.01.2020   року визначено, що справи щодо відшкодування витрат пов`язаних з утриманням у навчальному закладі належить розглядати у порядку адміністративного судочинства.   Враховуючи вищевказані обставини та невідшкодування в добровільному порядку витрат   пов`язаних з утриманням у навчальному закладі, позивач звернувся до адміністративного суду із вказаним позовом.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку про їх обґрунтованість.
Частиною  6 статті 18 Закону України "Про міліцію" (в редакції, яка діяла на час укладення договору № ДП-40), особи начальницького складу ОВС, які звільняються із служби протягом з трьох років після закінчення вищого навчального закладу МВС України за власним бажанням, через службову невідповідність або за порушення дисципліни, відшкодовують МВС України витрати, пов`язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, установленому Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється в судовому порядку.
Відшкодування витрат пов`язаних з утриманням у навчальному закладі у разі дострокового звільнення передбачено також і частиною 4 статті 74 Закону України "Про Національну поліцію", відповідно до якого, особи, які навчаються за державним замовленням у ВНЗ, які здійснюють підготовку поліцейських, у разі дострокового розірвання контракту про здобуття освіти з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2, 4 частини 1 статті 77 цього Закону, а також поліцейські, звільнені зі служби в поліції протягом трьох років після закінчення вищезазначених навчальних закладів з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2, 4 частини 1 статті 77 цього Закону, відшкодовують МВС України витрати, пов`язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, визначеному КМУ. 
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , підписуючи 04 грудня 2007 р. Договір № ДП-40 про його підготовку у Київському національному університеті внутрішніх справ, прийняв на себе зобов`язання відшкодувати фактичні витрати на підготовку за обставин, які визначені пунктом 3.1. цього Договору (дострокове розірвання договору у зв`язку з відрахуванням з навчального закладу; звільнення з органів внутрішніх справ за власним бажанням без поважних причин, через неуспішність, за порушення дисципліни). 
Колегія суддів зазначає, що скаржник помилково трактує умови Договору ДП-40, не враховуючи, що відшкодування витрат, пов`язаних із утриманням у вищому навчальному закладі, прямо передбачалось Законом України «Про міліцію», який діяв і на час його звільнення з органів внутрішніх справ. 
Зважаючи на те, що ОСОБА_1 був звільнений з органів внутрішніх справ за порушення дисципліни до спливу трьох років після закінчення навчального закладу, що підтверджується витягом з наказу № 10 о/с від 21.01.2014 Головного управління МВС України в Дніпропетровській області, він зобов`язаний відшкодувати витрати, понесені на його підготовку у вищому навчальному закладі.
Скаржник також не погоджується із розрахунком фактичних витрат.
Відповідно до пункту 2 Порядку відшкодування особами витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 313 від 01.03.2007, який діяв на час виникнення спірних правовідносин, відшкодування здійснюється в розмірі фактичних витрат, пов`язаних із: грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням; перевезенням до місця проведення щорічної основної і канікулярної відпустки та у зворотному напрямку, за направленням до місця служби після закінчення навчального закладу; оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв.
 Позивачем на підтвердження зазначених витрат надані довідки про їх розрахунок. Фактичні витрати, пов`язані з утриманням рядового міліції ОСОБА_1 на суму 29400,58 грн. складаються із: грошового забезпечення (без врахування періоду з 01.09.2007 по 31.08.2008) на суму 11370,30 грн., продовольчого забезпечення на суму 9540,28 грн., речового забезпечення на суму 1126,63 грн., оплатою комунальних послуг і вартості енергоносіїв на суму 7363,37 грн. (без врахування періоду з 01.09.2007 по 31.08.2008).
Скаржник стверджує, що позивач мав відняти від строку навчання 12 місяців  строкової служби, пославшись Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Проте, як вбачається із наявних у справі матеріалів, ОСОБА_1 проходив навчання з 01.09.2007 по 17.06.2011 та у Збройних силах не служив. Період з 01.09.2007 по 31.08.2008 позивачем при розрахунку не враховано.
Також скаржник стверджує, що позов пред`явлено неналежним позивачем.
Колегія суддів вважає такі доводи помилковими, оскільки за умовами Договору № ДП-40  позивач інформує особу, яка проходить навчання, про розмір фактичних витрат, пов`язаних з утриманням, затверджує розрахунок після відрахування такої особи (п.2.1.6, п.2.1.8).  Сума відшкодованих витрат зараховується до спеціального фонду державного бюджету і використовується у порядку, визначеному законодавством (п.4.3). Крім того, з`ясування питання розподілу стягнутих витрат між установами МВС України та подальшого їх використання судом не здійснюється в межах розгляду цієї справи. Визначальним є встановлення обставин, які підтверджують наявність підстав для відшкодування відповідачем суми понесених витрат на його утримання у вищому навчальному закладі за державним замовленням. 
Зважаючи на те, що доводи апеляційної інстанції висновки суду першої інстанції не спростовують, підстави для скасування оскарженого рішення суду, передбачені статтею 317 Кодексу адміністративного судочинства України, відсутні.
Керуючись статтями  315,  316,  321,  322,  325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 липня 2020 р. в адміністративній справі № 160/6184/20 – залишити без змін.
          Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили 02 грудня 2020 р. і касаційному оскарженню не підлягає відповідно до пункту 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.
  
Головуючий - суддя                                                                      А.В. Шлай 

                               суддя                                                                      Т.С. Прокопчук 

                               суддя                                                                      О.О. Круговий