КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
справа № 759/23473/19
провадження № 22-ц/824/14076/2020
 
10 грудня 2020 року                                                                       м. Київ
Київський апеляційний суд  у складі колегії суддів: 
судді-доповідача Кирилюк Г.М.,
суддів:  Рейнарт І. М.,  Семенюк Т. А. 
при секретарі Гайворонському В. М.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Міжнародний Інвестиційний Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Міжнародний інвестиційний банк» на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 16 вересня 2020 року в складі судді Величко Т. О., 
 
встановив:
 
16.12.2019  Акціонерне товариство «Міжнародний Інвестиційний Банк» звернулося до суду з вказаним позовом, в якому  просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним  договором №083.11- PLD від 23.09.2011 в сумі  3 630 000  грн та витрати по сплаті судового  збору  в сумі  54 450  грн.
Позовні  вимоги обґрунтовано тим, що  23.09.2011 між ПАТ «Міжнародний Інвестиційний Банк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №083.11- PLD, за умовами якого останньому було  надано   грошові  кошти у вигляді  невідновлювальної  кредитної лінії  на наступних умовах: сума кредиту - 500 000 доларів США, строк користування - до 05.09.2014 (включно); плата за користування кредитом - 19 % річних. 
У зв`язку з  укладенням  договору  переведення  боргу по кредитному договору,  18 січня 2013 року між  позивачем та ОСОБА_1   був укладений додатковий договір  №2 до кредитного  договору,  відповідно до  умов  якого преамбулу  кредитного  договору  було  викладено  в новій редакції  та змінено  позичальника  ОСОБА_2 на  позичальника ОСОБА_1 
13.05.2013 між позивачем та  ОСОБА_1  був  підписаний  додатковий договір  №4 до кредитного  договору,  відповідно до   якого  п.1.1  викладено  в новій  редакції: "1.1 Предметом  кредитного договору є надання Банком позичальникові грошових коштів (кредиту) у вигляді відкличної невідновлювальної кредитної лінії на наступних умовах: сума кредиту - 500 000 доларів США;  сума кредиту  - 4 060 500 грн;  строк  користування  кредитом - до 05.09.2014  (включно); плата за користування кредитом -  10 % річних". 
Встановлено як додаток  1 від  13.05.2013 до  кредитного  договору  графік  погашення  кредиту та процентів в національній  валюті. Розрахунок  сукупної  вартості кредиту.
13.05.2013  ОСОБА_1   були надані  кредитні  кошти  в сумі 4 060 500  грн, що підтверджується  меморіальним ордером №399439  від 13.05.2013 та випискою   по особовим рахункам.
11.12.2014 між позивачем та ОСОБА_1 був укладений договір про внесення змін до кредитного договору, відповідно  до  якого   п. 1.1 викладено в новій редакції: "1.1 Предметом  кредитного договору є надання Банком позичальникові грошових коштів (кредиту) у вигляді відкличної невідновлювальної кредитної лінії на наступних умовах: сума кредиту - 4 060 5000  грн;  строк  користування  кредитом - до 05.09.2014  (включно); плата за користування кредитом -  1 % річних". 
Відповідач  порушив строк   сплати кредиту, у зв`язку з чим  станом на  02.12.2019 загальна заборгованість по кредиту перед  позивачем складає 3 630 000 грн.
Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 16 вересня 2020 року в задоволенні вказаного позову відмовлено.
В апеляційній скарзі представник Акціонерного товариства «Міжнародний Інвестиційний Банк» просить скасувати рішення  Святошинського районного суду м. Києва від 16 вересня 2020 року та ухвалити нове  рішення  про  задоволення  позову. 
Посилається на недотримання  судом  першої  інстанції   вимог процесуального  законодавства  щодо належної оцінки  доводів та міркувань сторін з  наведенням конкретно визначених мотивів, ненадання  належної правової оцінки  зібраним по справі доказам. 
Зазначив, що  на  підтвердження заявлених позовних вимог позивачем  було  надано:     довідку від 02.12.2019 вих. №3115/111; меморіальний ордер № 399439 від 13.05.2013, відповідно до змісту якого кошти в сумі 4 060 500 грн були перераховані на поточний рахунок отримувача ОСОБА_1 № НОМЕР_1 ; виписку по особовому рахунку з 23.09.2011 по 10.12.2019, відповідно до змісту якої кошти в сумі 4 060 500 грн були перераховані на поточний рахунок відповідача № НОМЕР_1 ; виписку по особовому рахунку з 01.09.2014 по 10.12.2019,  відповідно до змісту якої ОСОБА_1 , здійснив погашення кредиту на загальну суму 430 500 грн за період з 30.12.2014 по 30.05.2017.
Однак суд першої  інстанції   здійснював  дослідження  факту отримання  коштів ОСОБА_2   в сумі 500 000  доларів  США, який не  був відповідачем по вказаній справі, та здійснював аналіз  доказів  щодо видачі кредиту   в іноземній валюті, який був погашений, вийшовши за межі  розгляду  справи. 
Правом надання  відзиву на  апеляційну  скаргу  відповідач не  скористався. 
В  судовому  засіданні  представник  Акціонерного товариства «Міжнародний Інвестиційний Банк» - адвокат  Грищенко  О. М.  апеляційну  скаргу підтримав та просив її  задовольнити.  Просив врахувати ту  обставину, що  станом  на  27.11.2020  сума кредитної заборгованості становить  3 230 000  грн, заборгованість по  сплаті процентів за кредитом  відсутня. 
Відповідач ОСОБА_1   в судове засідання  не  з`явився.
Рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, адресоване відповідачу, повернулось до суду  з відміткою АТ "Укрпошта" «адресат відсутній за вказаною адресою».
Згідно п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
На підставі наведеного, судова колегія вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача, який повідомлявся завчасно і належним чином про дату, час та місце розгляду справи.
Переглянувши справу за  наявними  в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню  з таких підстав.
Як вбачається  з матеріалів справи та встановлено  судом першої інстанції, 23.09.2011 між Публічним акціонерним товариством  «Міжнародний Інвестиційний Банк», назву  якого  змінено на  Акціонерне товариство  «Міжнародний Інвестиційний Банк»,  та ОСОБА_2 (позичальник)  укладено кредитний договір №083.11- PLD, предметом якого  є надання  банком  позичальникові грошових коштів (кредиту) у вигляді відкличної  невідновлювальної кредитної лінії  на  наступних умовах: сума кредиту - 500 000 доларів США; строк кредитування (строк кредиту) - до 05.09.2014 (включно); плата за користування кредитом (розмір  процентів, проценти) - 13,5  % річних (п.1.1 договору) (а.с. 4-6).
Додатковим  договором  №1 до кредитного  договору  №083.11- PLD від 23.09.2011 сторони погодили викласти  п.1.1 кредитного  договору  в новій  редакції (а.с.8).
18.01.2013  між Публічним акціонерним товариством  «Міжнародний Інвестиційний Банк», ОСОБА_2 , ОСОБА_1    укладено  додатковий договір  №2 до кредитного  договору  №083.11- PLD від 23.09.2011 (а.с.10-11).
Відповідно до змісту  цього  додаткового  договору,  в зв`язку з  укладенням  між  ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством  «Міжнародний Інвестиційний Банк»  договору  переведення  боргу  від  18  січня  2013 року, сторони  дійшли згоди  внести зміни  до кредитного  договору та викласти преамбулу  кредитного  договору  в новій редакції.   Позичальником за кредитним договором визначено  ОСОБА_1 .   
Для  обліку  заборгованості за кредитним договором  банк  відкриває позичковий рахунок № НОМЕР_2 ( п.2.2).
06.02.2013 між Публічним акціонерним товариством  «Міжнародний Інвестиційний Банк» та ОСОБА_1 укладено  додатковий договір № 3 до кредитного  договору  №083.11- PLD від 23.09.2011,  яким п.1.1  договору  викладено  в новій редакції (а.с.12).
13.05.2013 між Публічним акціонерним товариством  «Міжнародний Інвестиційний Банк» та ОСОБА_1 укладено   додатковий договір № 4 до кредитного договору  №083.11- PLD від 23.09.2011,  яким п. 1.1, п.2.2 договору викладено в новій редакції, а саме: «1.1. Предметом кредитного договору є надання Банком Позичальникові грошових коштів (кредиту) у вигляді відкличної невідновлювальної кредитної лінії на наступних умовах: сума кредиту - 500 000 доларів США зі строком  кредитування   до 13.05.2013 року  (включно);             4 060 500 грн - зі строком користування (строк  кредиту) - до 05.09.2014 (включно), валюта кредиту - гривня  та долари США;  плата за  користування кредитом (розмір  процентів,  проценти) -  10 % річних. Тип процентної ставки - фіксована»; « 2.2. Для обліку  заборгованості за кредитним договором  банк  відкриває   позичковий рахунок  № НОМЕР_2 . Грошові кошти, що зазначені  в п. 1.1  кредитного  договору, надаються  позичальнику  однією  або  кількова  частинами протягом періоду  з дати укладення  кредитного  договору  до  14 травня 2013 року (включно), шляхом  видачі готівкою або перерахування  їх банком  з позичкового  рахунку  на  банківський  (поточний)  рахунок  позичальника  у 5 денний    строк з моменту  виконання  позичальником  наступних  умов» (а.с.13).
11.12.2014 між Публічним акціонерним товариством  «Міжнародний Інвестиційний Банк» та ОСОБА_1 укладено  договір  про  внесення  змін  №5 до  кредитного  договору  №083.11- PLD від 23.09.2011, яким  сторони  погодили  викласти п. 1.1  кредитного  договору  в наступній новій  редакції: «1.1. Предметом  кредитного  договору  є надання Банком Позичальникові грошових коштів (кредиту) у вигляді відкличної невідновлювальної кредитної лінії на наступних умовах: сума кредиту - 4 060 500 грн; строк кредитування (строк кредиту)  - до 05.09.2014 (включно);  плата за користування кредитом (розмір процентів, проценти) : 1 (один) % річних. Тип  процентної ставки-фіксована».  
Сторони  погодили застосувати  розмір  плати за користування  кредитом,  встановлений в  п. 1.1 цього додаткового  договору, для процентів, нарахованих  за період з  09.09.2014 по 10.12.2014,   та здійснити  у зв`язку з  цим перерахунок  суми зазначених  процентів (п. 1.2  цього  договору)  (а.с. 14).
Відмовляючи у задоволенні  позову  суд  першої інстанції  виходив з відсутності доказів  перерахування  коштів  ОСОБА_2 ,  акумулювання  коштів в сумі  4 060 500  грн  на  відповідному  рахунку,  а також доказів   перерахування  коштів на  рахунок   № НОМЕР_2 згідно  додаткового  договору  №4 до кредитного  договору.  
Колегія суддів  не  може  погодитись  з таким висновком  суду  першої  інстанції  з огляду на таке.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Частиною першою статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять його умови. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За змістом частини першої статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (не належне виконання).
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Статтею 1055 ЦК України встановлено, що кредитний договір укладається в письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Вимоги статей 81, 229, 263, 264, 365 ЦПК України зобов`язують суд з`ясувати обставини, що обґрунтовують заявлені вимоги, на підставі наданих на їх підтвердження доказів.
Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (стаття 81 ЦПК України).
Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із вказаною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. 
Відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75  ( далі  - Положення  №75) виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
Первинні документи банку (паперові та електронні) залежно від виду операції та типу контрагентів класифікують за такими ознаками: 1) за місцем складання: зовнішні (одержані від клієнтів, державних виконавців та інших банків); внутрішні (оформлені в банку); 2) за змістом: касові; меморіальні (для здійснення безготівкових розрахунків із банками, клієнтами, списання коштів з рахунків та внутрішньобанківських операцій).
Меморіальні документи застосовуються банком для здійснення і відображення в обліку операцій банку і його клієнтів за безготівковими розрахунками відповідно до нормативно-правових актів Національного банку України (  п. 44, 45, 46 Положення  №75) .
Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. 
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18 (провадження № 61-9618св18).
Суд першої  інстанції  на зазначені вимоги закону уваги не звернув, не врахував положення наведених норм закону, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про недоведеність  заявлених позовних вимог. 
Так, надана  суду  першої інстанції виписка по особовим рахункам  з 07.05.2013 по 02.12.2019  та з 01.09.2014 по  02.12.2019 є належними доказами  як отримання  грошових коштів,  так і їх часткового   погашення відповідачем.
Меморіальний ордер   №399439  від 13.05.2013  відображає   безготівкове  перерахування 4 060  500  грн  з   рахунка платника ОСОБА_1    № НОМЕР_2   на  рахунок   отримувача ОСОБА_1 № НОМЕР_1 ,  призначення  платежу:  надання  траншу   №083.11- PLD відп. до кред. дог.  від 23.09.2011 та заявки від 13.05.13 (а.с.16).
Враховуючи викладене, рішення суду першої інстанції не може вважатися законним та обґрунтованим. 
Відповідно  до  наданої  позивачем   довідки, станом на  02 грудня  2019  року  прострочена  заборгованість   ОСОБА_1    за  отриманим кредитом складає  3 630 000  грн (а.с.20).
З наданого  суду  розрахунку  заборгованості  вбачається,  що  відповідно до  додаткового  договору  №5  від 13.05.2013  до кредитного  договору №083.11- PLD від 23.09.2011 фактично відбулося  переведення  існуючої  кредитної заборгованості  500 000  доларів  США  в національну  валюту - українську гривню  (4 060 500  грн).   Станом на  27.11.2020  відповідачем  частково   погашено заборгованість  за кредитом  в сумі  400 000 грн,  розмір  заборгованості  становить   3 230 000  грн  (а.с.86 -89 ).
Разом з тим,  з вказаного  розрахунку  вбачається,  що позивачем   також  зараховано  грошові кошти в сумі 240 755, 99  грн   в рахунок   погашення  процентів  за період  з 11.12.2014 по  27.11.2020 згідно  додаткової  угоди до кредитного  договору  №5  від  11.12.2014.
Згідно  з  частиною першою  статті 1048  ЦК  України позикодавець  має право на  одержання  від позичальника  процентів від суми позики, якщо інше  не  встановлено   договором  або законом.  Розмір  і порядок  одержання  процентів  встановлюються  договором.  У  разі  відсутності іншої  домовленості сторін  проценти  виплачуються  щомісяця до дня повернення  позики. 
Як вбачається  з  умов  додаткової угоди №5  від  11.12.2014  до кредитного  договору №083.11- PLD від 23.09.2011, сторони   погодили  щомісячну  плату процентів  за період    з 09.09.2014  по  10.12.2014  в розмірі  1% річних; строк  кредитування  -  до 05.09.2014 включно. 
Відтак,  відповідач  мав повернути  всю заборгованість  по кредиту   05.09.2014 . Щомісячна  сплата процентів  погоджена  сторонами лише  по  10.12.2014.
У пункті 53 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц (14-10цс18) зроблено висновок, що припис  абзацу 2 частини  першої статті 1048  ЦК  України про щомісячну  виплату процентів  до    дня  повернення  позики  у разі  відсутності іншої домовленості сторін   може бути застосований лише  у межах  погодженого сторонами строку кредитування.
Позивачем  не  надано доказів,  що  кошти в сумі  240 755,99  грн  за період  з 11.12.2014 по  27.11.2020, які віднесено  позивачем  в рахунок  процентів за кредитом, вносились  відповідачем  з  призначенням  платежу  - проценти за користування  кредитом. 
Враховуючи  викладене,  а також те, що  розмір  і порядок   одержання  процентів  після  закінчення строку  кредитування  погоджено сторонами  лише  до  10.12.2014,  а норми  чинного   законодавства не передбачають   можливості  нараховування  плати за  кредит  після  закінчення  строку кредитування,  колегія суддів   дійшла висновку про  необхідність врахування   сплачених  відповідачем  коштів в сумі 240 755, 99  грн   в рахунок   погашення суми кредиту. 
З огляду на викладене,   колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги та стягнення з відповідача в користь позивача заборгованості  за кредитним договором   №083.11- PLD від 23.09.2011  в сумі  2 989 244,01 грн.
Відповідно до вимог ч.13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Враховуючи ту обставину, що  часткове  погашення  відповідачем  суми  заборгованості   відбулося після  пред`явлення  до  суду  даного позову,  з  відповідача  на  користь  позивача підлягає стягненню  судовий збір в сумі 136 125 грн  ( 54 450  грн +81 675  грн).
Керуючись статтями 367, 374, 376, 381- 383 ЦПК України, суд
 
постановив:
 
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Міжнародний Інвестиційний Банк» задовольнити частково. 
Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 16 вересня 2020 року скасувати.
Постановити нове  судове рішення.
Позов  задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ,  місце проживання: АДРЕСА_1 )  на  користь  Акціонерного товариства «Міжнародний Інвестиційний Банк» заборгованість  за кредитним договором   №083.11- PLD від 23.09.2011  в сумі  2 989 244,01 грн ( два мільйони дев`ятсот вісімдесят дев`ять  тисяч двісті сорок  чотири гривні  одна  копійка) та судові  витрати  по сплаті судового  збору  в сумі 136 125 грн.
В решті позову  відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до  Верховного  Суду  протягом тридцяти днів  з дня  складення  повного  судового  рішення. 
Повний  текст  судового   рішення  складено 14 грудня 2020  року. 
 
Суддя-доповідач:
 
Судді: