ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 жовтня 2020 року	Львів	Справа № 813/3530/13-а пров. № А/857/4504/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді                                          Ільчишин Н.В., 
суддів                                                             Гуляка В.В., Коваля Р.Й.,
за участі секретаря судового засідання      Савки С.Р.,
розглянувши у судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Ваги АКСІС Україна» на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2020 року (головуючого судді Карп`як О.О., ухвалене у відкритому судовому засіданні в м. Львів о 11 год. 39 хв. повний текст рішення складено 26.02.2020) у справі №813/3530/13-а за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Ваги АКСІС Україна» до Головного управління ДПС у Львівській області про скасування податкового повідомлення рішення,-
ВСТАНОВИВ:

ТзОВ «Ваги АКСІС Україна» звернулося в суд з позовом до Державної податкової інспекції у Сихівському районі м. Львова Львівської області Державної податкової служби (правонаступник Головне управління ДПС у Львівській області) в якому просить визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення – рішення № 0001732321 від 17.05.2012. 
Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 04 червня 2013 року позов задоволено повністю.
Львівський апеляційний адміністративний суд ухвалою від 01 жовтня 2015 року апеляційну скаргу залишив без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 04 червня 2013 року у справі №813/3530/13-а – без змін.
Постановою Верховного Суду від 13 червня 2019 року касаційну скаргу Галицької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області задоволено частково, а саме: постанову Львівського окружного адміністративного суду від 04.06.2013 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 01.10.2015 у справі №813/3530/13-а (876/9529/13) – скасовано та справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.
Оскаржуваним рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2020 року в задоволенні позову відмовлено. 
Не погоджуючись із вказаним рішенням Товариство з обмеженою відповідальністю «Ваги АКСІС Україна» подало апеляційну скаргу, яку обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення допущено порушення норм процесуального та матеріального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позов. 
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач заперечує проти її задоволення посилаючись на безпідставність викладених у ній доводів і просить оскаржуване рішення суду залишити без змін, вважаючи його законним та обґрунтованим.
В судовому засіданні апеляційного розгляду справи представник позивача Шнир О.Б. апеляційну скаргу підтримав з підстав зазначених у скарзі, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов.
Представник відповідача Квасниця Н.Б. проти апеляційної скарги заперечила, просила скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.
Згідно статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів. 
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що на підставі направлення від 17.04.2012 №89 та наказу від 17.04.2012 №107 податковим органом проведено позапланову виїзну перевірку позивача з питань правильності декларування податку на прибуток та податку на додану вартість за грудень 2009 року, січень – серпень, жовтень 2010 року при здійсненні взаєморозрахунків з ТОВ «Екопласт-Львів», ПП «Львівкомфортгруп» та ПП «Західпромбуд-сервіс», СГД ОСОБА_1 за весь період здійснення взаєморозрахунків.
За результатами перевірки складено акт № 425/22-10/3158854 від 28.04.2012. яким встановлено порушення ТзОВ «Ваги АКСІС Україна»: - підпунктів 7.4.1, 7.4.4, 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість», в результаті чого занижено податок на додану вартість в сумі 413536,00 грн., в тому числі в грудні 2009 року – 45845,00 грн., в січні 2010 року – 18380,00 грн., в лютому 2010 року – 17433,00 грн., в березні 2010 року – 61063,00 грн., в квітні 2010 року – 51746,00 грн., в травні 2010 року – 33338,00 грн., в червні – 37152,00 грн., в липні 2010 року – 8176,00 грн., в серпні 2010 року – 53136,00 грн., в жовтні 2010 року – 14367,00 грн.
На підставі висновків податкового органу про вчинення позивачем порушень підпунктів 7.4.1, 7.4.4, 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» від 03.04.1997 № 168/97-ВР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 17.05.2012 №0001732321 про визначення грошового зобов`язання з податку на додану вартість в загальній сумі 516923 грн., в тому числі: в сумі 413536 грн. за основним платежем та в сумі 103384 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.
Не погоджуючись із вказаним податковим повідомленням-рішенням, позивач звернувся з даним позовом до суду.
Даючи правову оцінку оскаржуваному судовому рішенню та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.
Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Пунктом 1.32 статті 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що господарська діяльність - будь-яка діяльність особи, направлена на отримання доходу в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, у разі коли безпосередня участь такої особи в організації такої діяльності є регулярною, постійною та суттєвою. Під безпосередньою участю слід розуміти зазначену діяльність особи через свої постійні представництва, філіали, відділення, інші відокремлені підрозділи, а також через довірену особу, агента або будь-яку іншу особу, яка діє від імені та на користь першої особи.
Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.
Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку.
Згідно пункту 1.3. статті 1 Закону України «Про податок на додану вартість» № 168/97-ВР від 03.04.1997 (тут і далі в редакції, чинній на виникнення спірних правовідносин), платник податку - особа, яка згідно з цим Законом зобов`язана здійснювати утримання та внесення до бюджету податку, що сплачується покупцем, або особа, яка імпортує товари на митну територію України.
Згідно пункту 1.7. статті 1 Закону України «Про податок на додану вартість», податковий кредит - сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов`язання звітного періоду, визначена згідно з цим Законом.
Згідно підпункту 7.4.1. пункту 7.4. статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість», податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 81 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку
Згідно підпункту 7.4.4. пункту 7.4. статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість», якщо платник податку придбаває (виготовляє) матеріальні та нематеріальні активи (послуги), які не призначаються для їх використання в господарській діяльності такого платника, то сума податку, сплаченого у зв`язку з таким придбанням (виготовленням), не включається до складу податкового кредиту.
Згідно підпункту 7.4.5. пункту 7.4. статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість», не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв`язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями.
З наведених законодавчих положень вбачається, що умовами реалізації права платника на податковий кредит є фактичне придбання товарів (робіт, послуг) та наявність первинних документів (зокрема, податкових накладних), оформлених у відповідності з вимогами чинного законодавства.
При цьому, наслідки в податковому обліку платника створюють лише реально вчинені господарські операції, тобто такі, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають змісту, відображеному в укладених платником податку договорах.
Необґрунтована ж податкова вигода характеризується відсутністю фактичного виконання господарських операцій, здійсненням операцій без ділової мети та обліком операцій безвідносно до їх реального економічного змісту, узгодженістю дій покупця та постачальника для штучного створення умов для бюджетного відшкодування.
Згідно статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України» № 996-XIV від 16.07.1999, господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.
Первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.
Згідно частини 1 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Судом встановлено, що ТзОВ «Ваги АКСІС Україна» надано суду копії:
- податкових декларацій з податку на додану вартість за грудень 2009 року – жовтень 2010 року та податкових декларацій з податку на прибуток за 2009 рік, перший, другий, третій, четвертий квартали 2010 року з квитанціями про їх отримання в податковому органі;
- технічного паспорту на автомобіль марки ГАЗ 2705-ВП, 2003 року випуску;
- журналу–ордеру і Відомості по рахунку 631 за 2010 року «Розрахунки з вітчизняними постачальниками» (ПП «Західпромбуд-сервіс»);
- видаткової накладної № 100101 від 01.10.2010 року та податкової накладної №100101 від 01.10.2010 року, виданих позивачу його контрагентом - ПП «Західпромбуд-сервіс»;
- журналу–ордеру і Відомості по рахунку 631 за 2010 року «Розрахунки з вітчизняними постачальниками» (ТОВ «Екопласт-Львів»);
- видаткових накладних та податкових накладних за травень, липень, серпень 2010 року, виданих позивачу його контрагентом - ТОВ «Екопласт-Львів»;
- журналу–ордеру і Відомості по рахунку 6852 «Розрахунки з іншими кредиторами (у розрізі замовлень)» за 2010 рік (ТОВ «Екопласт-Львів»);
- актів здачі-прийняття робіт (надання послуг) за грудень 2009 року, лютий-березень 2010 року, складених між позивачем та «ПП «Львівкофортгруп-К»;
- податкових накладних за грудень 2009 року, лютий – квітень 2010 року, виданих позивачу його контрагентом – «ПП «Львівкофортгруп-К».
Колегія суддів аналізуючи господарські операції позивача з ТзОВ «Екопласт-Львів» вважає, що згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб – підприємців та громадських формувань керівником ТзОВ «Екопласт-Львів» зазначено ОСОБА_2 .
До видів діяльності вказаного підприємства належить: будівництво будівель, оптова торгівля будівельними матеріалами, дослідження кон`юнктури ринку та виявлення суспільної думки, діяльність у сфері інжинірингу, діяльність автомобільного вантажного транспорту.
З метою встановлення змісту господарських операцій, договірних умов, фактичного порядку надання поставок, обсяги і зміст, мету придбання, щодо господарських операцій з контрагентом ТзОВ «Екопласт-Львів» при новому розгляді справи судом запропоновано позивачу подати додаткові докази на підтвердження реальності господарської операції.
Однак, договору, складеного в письмовій формі між позивачем та ТзОВ «Екопласт-Львів» не подано.
Представником позивача в судовому засіданні суду першої інстанції вказувалось на вилучення таких слідчими органами, однак вказані твердження не знайшли свого підтвердження належними та допустимим доказами, в тому числі долученими копіями протоколів виїмки.
На підтвердження проведення господарських операцій з таким контрагентом позивачем долучено до матеріалів справи копії видаткових накладних: №0501 від 05.05.2010 року; №0502 від 05.05.2010 року; №0503 від 07.05.2010 року; №0958 від 01.06.2010 року; №0959 від 07.06.2010 року; №0960 від 10.06.2010 року; №0961 від 14.06.2010 року; №1451 від 01.07.2010 року; №1452 від 02.07.2010 року; №1453 від 09.07.2010 року; №1454 від 12.07.2010 року, подано наступні податкові накладні № 0485 від 05.05.2010, № 0486 від 05.05.2010, № 0487 від 07.05.2010, № 0488 від 21.05.2010, № 0489 від 27.05.2010, № 0966 від 01.06.2010, № 0967 від 07.06.2010, № 0968 від 10.06.2010, № 0969 від 14.06.2010, № 0970 від 18.06.2010, № 0971 від 23.06.2010, № 1316 від 01.07.2010, № 1317 від 02.07.2010, № 1318 від 09.07.2010, № 1319 від 12.07.2010, № 1320 від 13.07.2010, № 1321 від 16.07.2010, № 1322 від 21.07.2010, № 1323 від 26.07.2010, № 1324 від 28.07.2010, № 1325 від 30.07.2010, № 1807 від 10.08.2010, № 1808 від 16.08.2010, № 1809 від 20.08.2010, № 1810 від 30.08.2010, № 1811 від 26.08.2010.
Також, в матеріалах справи містяться акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) на підтвердження надання послуг ТзОВ «Екопласт-Львів» (виконавець) до замовника, ТзОВ «Ваги АКСІС Україна», а саме акти: - № 0166 від 21.05.2010 року (рекламні листи та макет); - № 0167 від 27.05.2010 року (рекламні брошури та афіші); - № 0283 від 18.06.2010 року (рекламні листи та макет); - № 0284 від 23.06.2010 року  (рекламні брошури та афіші); - № 0396 від 13.07.2010 року (рекламні листи та макет); - № 0397 від 16.07.2010 року (рекламні брошури та афіші); - № 0398 від 21.07.2010 року (послуги по виготовленню листівок та буклетів); - № 0399 від 26.07.2010 року (рекламні листи та макет); - № 0400 від 28.07.2010 року (рекламні брошури та афіші); - № 0401 від 30.07.2010 року (послуги по виготовленню листівок і буклетів); - № 0522 від 10.08.2010 року (рекламні листи та макет); - № 0523 від 16.08.2010 року (рекламні брошури та афіші); - № 0524 від 20.08.2010 року (послуги по виготовленню листівок і буклетів); - № 0526 від 26.08.2010 року (рекламні листи та макет); - № 0525 від 30.08.2010 року (рекламні брошури та афіші).
Суд звертає увагу на те, що на підтвердження реальності господарських операцій з контрагентом ТзОВ «Екопласт Львів» позивачем долучено до матеріалів справи тільки  видаткові, податкові накладні та акти. Інших документів не подано.
Також в матеріалах справи міститься копія Акту «Про результати позапланової невиїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «Екопласт Львів» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2010 року по 04.11.2010 року, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2010 року по 04.11.2010 року» № 3315/23-2/33196220 від 30.12.2010 року, яким встановлено наступне. Правочини, що виконувались за період з 01.01.2010 року по 04.11.2010 року ТзОВ «Екопласт Львів» з контрагентами-постачальниками (згідно системи автоматизованого співставлення податкових зобов`язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів на рівні ДПА України) не спричиняють реального настання правових наслідків. Дані відображені в податкових деклараціях не відповідають показним фінансово-господарської діяльності ТзОВ «Екопласт Львів».  
Матеріали справи містять постанову Сихівського районного суду м. Львова від 29.12.2011 у справі №1-104/11, в мотивувальній частині якої було встановлено, що ОСОБА_3 упродовж 2009-2010 років з метою фіктивного підприємництва проводив реєстрацію, придбання та перереєстрацію ряду суб`єктів господарювання, зокрема Товариства з обмеженою відповідальністю «Екопласт-Львів». Вказані дії ОСОБА_3 кваліфіковані за частиною третьою статті 27, частиною третьою статті 28, частиною другою статті 205 Кримінального кодексу України як фіктивне підприємництво.
Вказаним судовим рішенням закрито кримінальне провадження у справі №1-104/11 та звільнено ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності, передбаченої частиною третьою статті 27, частиною третьою статті 28, частиною другою статті 205 Кримінального кодексу України на підставі підпункту «в» статті 1, статті 6 Закону України «Про амністію у 2011 році».
Наявність рішення про закриття кримінальної справи за нереабілітуючими підставами щодо ОСОБА_3 , який був засновником Товариства з обмеженою відповідальністю «Екопласт-Львів», ставить під сумнів реальність господарських операцій між позивачем та вказаним контрагентом. Статус фіктивного, нелегального підприємства несумісний з легальною підприємницькою діяльністю. Господарські операції таких підприємств не можуть бути легалізовані навіть за формального підтвердження документами бухгалтерського обліку.
Згідно з правовим висновком Верховного Суду України, висловленим, зокрема, в постанові від 01.12.2015 у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Пеппермінт» до Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, статус фіктивного, нелегального підприємства несумісний з легальною підприємницькою діяльністю, а тому господарські операції такого підприємства не можуть бути легалізовані навіть за формального підтвердження документами бухгалтерського обліку.
Таким чином, ТОВ «Ваги Аксіс Україна» взяло на себе ризик негативних наслідків у вигляді неможливості застосування податкової вигоди на підставі документів від спірного контрагента, що не відповідає вимогам чинного законодавства. Нездійснення заходів з перевірки правоздатності контрагента є ризиком самого платника, а тому саме на нього покладаються негативні наслідки неналежної організації своєї господарської діяльності, зокрема у вигляді не підтвердження права на формування у податковому обліку податкового кредиту.
Звільнення особи від кримінальної відповідальності із застосування амністії чи у зв`язку з закінченням строку давності, свідчить про вчинення особою інкримінованого їй злочину, однак держава відмовляється від застосування щодо особи, котра вчинила злочин, установлених законом обмежень певних прав і свобод шляхом закриття кримінальної справи.
А тому, первинні документи, які стали підставою для формування податкового кредиту та валових витрат, виписані вказаним вище контрагентом підприємства, не можуть вважатися належно оформленими та підписаними повноважними особами звітними документами, які посвідчують факт придбання товарів (робіт, послуг).
Щодо господарських операцій позивача з ПП «Західпромбуд-сервіс» та з ПП «Львівкомфортгруп-К» колегія суддів враховує наступне.
З метою встановлення змісту господарських операцій, договірних умов, фактичного порядку надання поставок, обсяги і зміст, мету придбання, щодо господарських операцій з контрагентом ПП «Західпромбуд-сервіс» при новому розгляді справи судом першої інстанції запропоновано позивачу подати додаткові докази на підтвердження реальності господарської операції.
Однак, договору, складеного в письмовій формі між позивачем та Приватним підприємством «Західпромбуд-сервіс» не подано.
На підтвердження проведення господарської операції з таким контрагентом позивачем долучено до матеріалів справи копію видаткової накладної від 01.10.2010, згідно якої одержувачем товарів (блоки плати, гирі, рами ваги, блоків захисту датчика, корпусу монорельси, блоку управління автоматикою вагової, листа нерж., листа) є ТзОВ «Ваги Аксіс Україна», постачальник – ПП «Західпромбуд – сервіс».
На підтвердження підстав віднесення позивачем до складу податкового кредиту вартості товарів, придбаних у ПП «Західпромбуд – сервіс», подано податкову накладну №100101 від 01.10.2010.
В матеріалах справи міститься копія Акту «Про результати документальної  невиїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю ПП «Західпромбуд-сервіс» щодо підтвердження господарських відносин із платниками податків згідно додатку № 5 до декларації з ПДВ за січень 2010 року, лютий 2010 року, березень 2010 року, квітень 2010 року, травень 2010 року, червень 2010 року, липень 2010 року, серпень 2010 року , вересень 2010 року, жовтень 2010 року, листопад 2010 року, грудень 2010 року, січень 2011 року, лютий 2011 року» № 893/15-2/33285645 від 13.04.2011 року, яким встановлено наступне. Фактичне місцезнаходження ПП «Західпромбуд-сервіс» не встановлено. В ході аналізу податкової звітності ПП «Західпромбуд-сервіс» встановлено відсутність будь якої інформації про наявні складські приміщення, а також устаткування, що необхідне для здійснення фінансово-господарської діяльності підприємства. Контролюючий орган вважав, що  ПП «Західпромбуд-сервіс» здійснювало діяльність спрямовану на здійснення операцій, пов`язаних з наданням податкової вигоди третім особам. В ході проведення перевірки не встановлено факту передачі товарів від продавця до покупця у зв`язку з відсутністю (не наданням для перевірки) актів приймання-передачі товару, довіреностей, документів, що засвідчують транспортування, зберігання товарів. Жодних первинних документів фінансово-господарської діяльності до перевірки не надано.
Згідно наявних в матеріалах справи доказів, у період проведення вказаних господарських операцій директором ПП «Західпромбуд-сервіс» є ОСОБА_4 .
До видів діяльності контрагента ПП «Західпромбуд-сервіс» є будівництво будівель, будівництво інших споруд, посередництво в торгівлі деревиною, будівельними матеріалами, оптова торгівля будівельними матеріалами, оренда офісних машин та устаткування, включаючи обчислювальну техніку, консультування з питань інформатизації.
З метою встановлення змісту господарських операцій, договірних умов, фактичного порядку надання поставок, обсяги і зміст, мету придбання, щодо господарських операцій з контрагентом ПП «Львівкомфортгруп-К» при новому розгляді справи судом запропоновано позивачу подати додаткові докази на підтвердження реальності господарської операції.
Однак, договору, складеного в письмовій формі між позивачем та ПП «Львівкомфортгруп-К» не подано.
На підтвердження проведення господарських операцій між позивачем (одержувач) та ПП «Львівкомфортгруп-К» (постачальник) долучено до матеріалів справи копії видаткових накладних: №0734 від 01.12.2009; №0735 від 08.12.2009; №0968 від 04.01.2010; №0969 від 11.01.2010; №1334 від 01.02.2010; №1335 від 04.02.2010; №1831 від 01.03.2010; №1832 від 03.03.2010; №1833 від 09.03.2010; №2402 від 01.04.2010; №2403 від 01.04.2010 та податкові накладні № 0854 від 01.12.2009, № 0856 від 08.12.2009, № 0857 від 14.12.2009, № 0858 від 23.12.2009,  № 0855 від 08.12.2009, № 0260 від 04.01.2010, № 0261 від 11.01.2010, № 681 від 01.02.2010, № 682 від 04.02.2010, № 0683 від 16.02.2010, № 0684 від 25.02.2010, № 1199 від 01.03.2010, № 1200 від 03.03.2010, № 1204 від 03.03.2010, № 1205 від 11.03.2010, № 1206 від 15.03.2010, № 1207 від 24.03.2010, № 1202 від 09.03.2010, № 1209 від 30.03.2010, № 1879 від 01.04.2010, № 1880 від 01.04.2010, № 1882 від 09.04.2010, № 1883 від 15.04.2010, № 1884 від 27.04.2010, № 1885 від 27.04.2010.
В матеріалах справи містяться акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) на підтвердження надання послуг (рекламні листи та макети, послуги по виготовленню листівок і буклетів рекламні брошури та афіші від виконавця, ПП «Львівкомфортгруп-К», до замовника, ТзОВ «Ваги АКСІС Україна», а саме акти: № 0812 від 08.12.2009 року, № 0813 від 14.12.2009 року, № 0816 від 23.12.2010 року, № 0115 від 16.02.2010 року, № 0116 від 25.02.2010 року, № 0224 від 03.03.2010 року, № 0225 від 11.03.2010 року, № 0226 від 15.03.2010 року, № 0227 від 24.03.2010 року, № 0229 від 30.03.2010 року, № 0392 від 09.04.2010 року, № 0393 від 15.04.2010 року, № 0394 від 21.04.2010 року, № 0395 від 27.04.2010 року.
Також в матеріалах справи міститься копія Акту «Про результати позапланової невиїзної перевірки ПП «Львівкомфортгруп-К» з питань правильності формування сум податкового зобов`язання та суми податкового кредиту за період 10.09.2007 по 30.09.2010 р.» № 115/23-209/35383018 від 16.02.2011 року, яким встановлено наступне. Правочини, що виконувались за період з 10.09.2007 року по 30.09.2010 року ПП «Львівкомфортгруп-К» з контрагентами-постачальниками (згідно системи автоматизованого співставлення податкових зобов`язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів на рівні ДПА України) не спричиняють реального настання правових наслідків. Дані відображені в податкових деклараціях не відповідають показним фінансово-господарської діяльності ПП «Львівкомфортгруп-К», в період перевірки операцій, директором ПП «Львівкомфортгруп-К» зазначено ОСОБА_5 .
Подані первинні документи підписані від імені ПП «Львівкомфортгруп-К» ОСОБА_6 , однак не вказано документів, які надають йому право їх підписувати, в т.ч. податкові накладні.
До видів діяльності вказаного підприємства належить: змішане сільське господарство, будівництво будівель, посередництво в торгівлі товарами широкого асортименту, оптова торгівля будівельними матеріалами, організація перевезення вантажів, дослідження кон`юнктури ринку та виявлення суспільної думки, діяльність у сфері інжинірингу, розбирання та знесення будівель, земельні роботи, інші види оптової торгівлі, надання інших видів комерційних послуг.
В судовому засіданні від 02.12.2019 суд першої інстанції ухвалив викликати в якості свідків керівників ПП «Львівкомфортгруп-К», ТзОВ «Екопласт-Львів» та ПП «Західпромбуд-сервіс».
На адресу вказаних підприємств, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб – підприємців та громадських формувань суд скеровував судові повістки про виклик в судові засідання.
Однак, вказані свідки в судові засідання суду першої інстанції не з`являлися, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце проведення судових засідань, що підтверджуються наявними у справі конвертами. Причиною повернення конвертів на адресу суду зазначено «інші причини, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення» та «за закінченням встановленого строку зберігання».
До матеріалів справи долучено пояснення директора ТзОВ «Ваги АКСІС Україна» Копій О.В., де останній повідомив наступне. Позивач та ПП «Львівкомфортгруп-К», ТзОВ “Екопласт-Львів» та ПП «Західпромбуд-Сервіс» уклало ряд договорів про постачання комплектуючих для ваг та договорів на надання послуг з виготовлення рекламної продукції. Умови договорів між компаніями погоджувались по телефону, за допомогою електронної пошти та під час зустрічей з представниками компаній в офісі ТзОВ «Ваги АКСІС Україна». Особи, які представлялись директорами ПП «Львівкомфортгруп-К», ТзОВ «Екопласт-Львів» та ПП «Західпромбуд-Сервіс» чи їх представниками приходили в офіс ТзОВ «Ваги АКСІС Україна» вже з підписаними від сторони компаній договорами та іншими необхідними документами. Поставка закуплених товарів відбувалась шляхом їх перевезення транспортом позивача з адрес, за якими знаходилися ПП «Львівкомфортгруп-К», ТзОВ «Екопласт-Львів» та ПП «Західпромбуд-Сервіс» та із складів, на які вказували представники наведених компаній. Товар по кількості та якості приймали працівники ТзОВ «Ваги АКСІС Україна» та директор, який підписував всі первинні документи. За всі поставлені товари здійсненна оплата в повному обсязі. З придбаних комплектуючих та металу позивач виготовляв ваги та в подальшому їх реалізував постійним клієнтам товариства.
Відповідно до акта ДПІ у Залізничному районі м. Львова № 3315/23-2/33196220 від 30.12.2010 року «Про результати позапланової невиїзної перевірки ТзОВ «Екопласт-Львів» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2010 року по 04.11.2010», зазначено, що в ході розслідування кримінальної справи №179-0467 ВРКС слідчим відділом податкової міліції ДПА у Львівській області встановлено та повідомлено ДПІ у Залізничному районі м. Львова, про те, що керівник підприємства громадянин Польщі ОСОБА_7 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ), у період з 01.01.2010 по 13.10.2010 на території України не перебував, ТзОВ «Екопласт-Львів» не подано декларації по податку на прибуток за: 3 квартали 2009 року по терміну до 09.11.2009, 2009 рік по терміну до 09.02.2010, півріччя 2010 року по терміну до 09.08.2010.
У зв`язку із відсутністю документів, посадових осіб ТзОВ «Екопласт-Львів», для перевірки не надано накладні, акти виконаних робіт, товарно-транспортні накладні, довіреності, картки складського обліку, накази на прийняття та звільнення працівників, договори цивільно-правових відносин, оренди складських приміщень та транспорту, тобто жодних документів, що вказують про фактичне здійснення господарських операцій. Вищезазначене підтверджує відсутність фактичного отримання, здійснення робіт, послуг та відвантаження товарів ТзОВ «Екопласт-Львів».
Згідно відомостей акта ДПІ у Сихівському районі м. Львова від 16.02.2011 №115/23-209/35383018 «Про результати позапланової невиїзної перевірки ПП «Львівкомфортгруп-К» з питань правильності формування сум податкового зобов`язання та суми податкового кредиту за період з 10.09.2007 по 30.09.2010» ПП «Львівкомфортгруп-К» фактично не здійснювало господарської діяльності, немало у власності та користуванні офісних та складських приміщень та не користувалось земельними ділянками та автотранспортними засобами. Місцезнаходження посадових осіб підприємства невідоме, що на думку суду підтверджує відсутність фактичного отримання, здійснення робіт, послуг та відвантаження товарів ПП «Львівкомфортгруп-К».
Підсумовуючи наведені в актах відомості, суд дійшов висновку про відсутність у контрагентів позивача належних умов та необхідних засобів для ведення господарської діяльності, в тому числі по взаємовідносин із позивачем.
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарська операція – це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.
Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.
Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку.
За змістом частин першої та другої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо – безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Тобто для бухгалтерського обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій.
Слід зазначити, що договір не є первинним обліковим документом для цілей бухгалтерського обліку. Відповідно до частини першої статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Отже, договір свідчить лише про намір виконання дій (операцій) в майбутньому, а не про їх фактичне виконання.
Відповідно до вищенаведеного визначення господарська операція пов`язана не з фактом підписання договору, а з фактом руху активів платника податків та руху його капіталу.
Аналіз наведених норм свідчить, що господарські операції мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Довести правомірність своїх дій чи бездіяльності відповідно до принципу офіційності в адміністративному судочинстві зобов`язаний суб`єкт владних повноважень. Разом з тим відповідно до принципу змагальності суб`єкт господарювання має спростувати доводи суб`єкта владних повноважень, якщо їх обґрунтованість заперечує.
Позивач доводить господарські операції первинними документами переліченими вище, а на підтвердження реалізації придбаного товару долучив до матеріалів справи податкові та видаткові накладні.
Однак, колегія суддів зазначає, що для операцій, за якими платник податку на додану вартість може визнавати податковий кредит, є придбання, виготовлення, отримання, увезення товарів чи послуг.
Крім того, право на податковий кредит виникає незалежно від того, чи почали придбані товари/послуги й основні фонди використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку на додану вартість протягом звітного податкового періоду. А також незалежно від того, чи здійснював платник податку на додану вартість оподатковувані операції протягом відповідного звітного податкового періоду.
Тобто податковий кредит визнають за всіма покупками незалежно від напряму їх використання.
Таким чином, надані позивачем докази реалізації придбаного товару/послуг жодним чином не підтверджують права позивача на податковий кредит за вищевказаними господарськими операціями.
Крім того, позивачем не обґрунтовано необхідності отримання у двох з вказаних контрагентів послуг щодо виготовлення афіш, вивісок тощо, та для яких цілей такі здійснювались.
Долучені до матеріалів справи позивачем на підтвердження реальності господарських операцій видаткові, податкові накладні та акти (без кількості та деталізації наданих послуг)  не розкривають зміст господарських операцій, умов поставки та розрахунків між сторонами, транспортування товару, якості отриманого товару.
Колегія суддів вважає, що складені ТзОВ «Екопласт-Львів», ПП «Львівкомфортгруп-К» та ПП «Західпромбуд-сервіс» документи в сукупності та кожен, зокрема, не є допустимими доказами господарських операцій, які у них зафіксовані. Наявність податкових накладних дійсно є обов`язковою обставиною для здійснення господарської операції, але не очевидним доказом її виконання. Сам по собі факт сплати коштів не є безумовним свідченням виконання господарської операції.
Суд звертає увагу, що податкові накладні від імені ТзОВ «Екопласт-Львів», ПП «Львівкомфортгруп-К», виписувались однією і тією ж особою ОСОБА_6 , який був керівником ТзОВ «Екопласт Львів», а керівником ПП «Львівкомфортгруп-К» був ОСОБА_5 , головний бухгалтер ОСОБА_8 .
При цьому, документів, які б підтверджували транспортування зазначених вище товарів (товарно-транспортні накладні, акти приймання-передачі товару, тощо) позивачем до перевірки не надавалось, а доводи надані в апеляційному суді про наявність власного транспорту не вказують про безумовне здійснення господарської діяльності, оскільки є не підтвердженими іншими доказами.
Згідно з пунктом 11 Глави перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, затвердженого наказом Міністерства транспорту України № 363 від 14.10.1997, основними документами на перевезення вантажів є товарно-транспортні накладні та дорожні листи вантажного автомобіля. Оформлення перевезень вантажів товарно-транспортними накладними здійснюється незалежно від умов оплати за роботу автомобіля. Чинним законодавством не передбачена заміна згаданих транспортних документів будь-якими іншими документами, тому здійснення поставки товарів на будь-яких умовах не звільняє учасників господарської операції від складання первинних документів, які передбачені законодавством про бухгалтерський облік.
Подання позивачем на підтвердження транспортування товару копії технічного паспорту на автомобіль не може бути належним та допустимим доказом без наявності товарно-транспортних накладних із зазначення дати, обсягу продукції, місця завантаження, місця призначення, тощо.
Крім того, позивачем не обґрунтовано підстав вважати що його контрагенти спеціалізувались на поставці товарів/ послуг, що вказані у видаткових накладних.
Про відсутність реального характеру відповідних операцій можуть свідчити підтверджені доказами доводи податкового органу, зокрема, про наявність таких обставин: неможливість здійснення платником податку зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності, відсутність у платника податку необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності управлінського або технічного персоналу, основних засобів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів, облік для цілей оподаткування тільки тих господарських операцій, які безпосередньо пов`язані з виникненням права на податковий кредит або бюджетне відшкодування, якщо для даного виду діяльності також потрібне здійснення і облік інших господарських операцій, здійснення операцій з товарно-матеріальними цінностями, які не вироблялися або не могли бути вироблені в обсязі, зазначеному платником податку в документах обліку.
Підсумовуючи наведене, суд дійшов висновку, що подані позивачем первинні документи бухгалтерського та податкового обліку не є достатніми доказами фактичного виконання операцій; спірні господарські операції не підтверджені належними первинними документами, що в сукупності з виявленими податковим органом фактами щодо фіктивної діяльності контрагентів позивача свідчить про безтоварність господарських операцій, що виключає правомірність їх відображення у податковому обліку цього товариства.
Надання податковому органу належним чином оформлених документів, передбачених законодавством про податки та збори, з метою одержання податкової вигоди (бюджетне відшкодування з бюджету) є підставою для її одержання, якщо податковим органом не встановлено та не доведено, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та суперечливі, є наслідком укладення нікчемних правочинів або коли відомості ґрунтуються на інших документах, недійсність даних в яких установлена судом.
Формальна наявність актів, видаткових накладних і податкових накладних, не є достатнім та беззаперечним документальним підтвердженням фактичного виконання договірних відносин, і не дає можливості суду дійти обґрунтованого й переконливого висновку про фактичне проведення господарських операцій. Надані позивачем первинні документи, не можуть бути свідченням фактичного виконання операцій з поставки за наявності у справі обставин, які виключають можливість такої поставки між суб`єктами. 
Згідно з частиною 1 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Стаття 73 КАС України встановлює, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Відповідно до статті 74 КАС України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно статті 75 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
А відповідно стаття 76 КАС України вказує, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Згідно статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом.
Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Таким чином, в адміністративному процесі, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень тягар доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, що можуть бути використані як докази у справі.
Відсутність права у позивача на формування показників податкового обліку за вказаними операціями відповідач пов`язує з тим, що за результатами проведених податковими органами контрольних заходів щодо задекларованих постачальників позивача встановлено відсутність таких юридичних осіб за адресою місцезнаходження, відсутність у них необхідних ресурсів та умов для здійснення господарської діяльності, неможливістю простежити рух активів у ланцюгу постачання на підставі податкових звітностей Товариства з обмеженою відповідальністю «Екопласт-Львів», Приватного підприємства «Львівкомфортгруп», Приватного підприємства «Західпромбуд-сервіс».
Слід зазначити, що податковим законодавством не встановлено конкретного переліку первинних документів, які мають складатися за наслідками тієї чи іншої господарської операції. Однак критерієм зменшення бази оподаткування податку на прибуток та податку на додану вартість є можливість на підставі наявних документів зробити беззаперечний висновок про те, що витрати фактично понесені та спрямовані на отримання доходу. А відтак на підтвердження витрат, понесених у зв`язку з оплатою спірних послуг, позивач повинен був надати, зокрема, документи, що свідчать про фактичне виконання постачальником конкретних видів послуг та про результат виконання кожної послуги у вигляді звіту, висновку тощо.
Апеляційний суд вважає, що відповідачем доведено правомірність свого рішення, оскільки неможливо підтвердити факту реального здійснення господарської діяльності ТзОВ «Ваги Аксіс Україна» із контрагентами-постачальниками ТзОВ «Екопласт Львів», ПП «Львівкомфортгруп – К», ПП «Західпромбуд – сервіс».
Вказана правова позиція апеляційного суду узгоджується із постановою Верховного Суду від 12.03.2019 у справі № 826/14489/16, від 15.05.2019 у справі №820/6553/16, від 08.10.2019 у справі №813/5998/14, від 14.02.2020 у справі №826/1255/16, які в силу приписів частини 5 статті 242 КАС України та частини 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» враховуються апеляційним судом під час вирішення наведеного спору
З огляду на викладені обставини справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, відповідачем прийнято рішення на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, висновок податкового органу про заниження ТзОВ «Ваги АКСІС Україна» податку на додану вартість є обґрунтованим, у свою чергу позивачем не доведено належними та допустимим доказами фактів вчинених порушень його прав та охоронюваних законом інтересів в межах спірних правовідносин, а тому у задоволенні позову відмовлено правомірно, судом першої інстанції судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.
У відповідності до частини 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. 
Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006). Зокрема, у пункті 23 рішення Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено апеляційним судом переглядаючи рішення суду першої інстанції, аналізуючи відповідні доводи скаржника.
Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Підстав для розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції на підставі статті 139 КАС України у апеляційного суду немає.
Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Ваги АКСІС Україна» – залишити без задоволення.
Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2020 року у справі №813/3530/13-а – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

                  Головуючий суддя                                          Н.В. Ільчишин

                  Судді                                                                В.В. Гуляк

                                                                                            Р.Й. Коваль
Повний текст постанови складено 15.10.2020