Справа № 454/2882/19                                 Головуючий у 1 інстанції: Струс Т.В. 
Провадження № 22-ц/811/2217/20                 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М. 
Категорія: 47

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

03 листопада 2020 року м. Львів
Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого: Ванівського О.М.,
суддів: Крайник Н.П., Мельничук О.Я., 
секретаря: Симець В.І.
з участю: представників ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , представника Прокуратури Львівської області - Панькевича Р.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в залі суду цивільну справу за апеляційними скаргами   ОСОБА_1 , Прокуратури Львівської області на рішення Сокальського районного суду Львівської області від 25 червня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Червоноградської місцевої прокуратури Сокальське відділення та Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури -

в с т а н о в и в:
В жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Червоноградської місцевої прокуратури Сокальське відділення та Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури
В обґрунтування позовних вимог покликався на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 , матір позивача, було знайдено у її будинку з тяжкими тілесними ушкодженнями та ІНФОРМАЦІЯ_2 вона померла у Червоноградській ЦМЛ від зазначених ушкоджень. 07.11.2010 року Сокальським РВ ГУМВС України у Львівській області за фактом смерті ОСОБА_5 було порушено кримінальну справу. Вироком Сокальського районного суду Львівської області від 30.12.2015 року, ОСОБА_1 виправданий у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст. 121 КК України щодо заподіяння тяжких тілесних ушкоджень своїй матері ОСОБА_5 що спричинило смерть. Ухвалою апеляційного суду Львівської області від 12.10.2016 року вирок Сокальського районного суду Львівської області від 30.12.2015 року скасовано, а справа скерована у Червоноградську прокуратуру для проведення додаткового розслідування. В подальшому постановою Червоноградської місцевої прокуратури від 13.07.2017 року кримінальне провадження № 120171401500000062 від 25.01.2017 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, закрито у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_1 складу кримінального правопорушення.
Відтак, позивач ОСОБА_1 перебував під слідством та судом в період із 16.11.2010 року по 13.07.2017 року, тобто 6 років 7 місяців 27 днів.
Під вартою позивач ОСОБА_1 перебував з 16.11.2010 року по 30.01.2012 року, тобто 1 рік 2 місяці 14 днів.
Зазначав, що 23.08.2019 року ОСОБА_1 звернувся в Червоноградську міську прокуратуру із заявою про відшкодування шкоди в порядку Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».
Листом від 25.09.2019 року Червоноградська місцева прокуратура повідомила позивача, що відмовляє йому у виплаті відшкодування та рекомендує звернутись в суд.
Враховуючи вищевказані обставини справи, довготривале тримання позивача ОСОБА_1 під вартою, непоправні зміни в його житті, розмір моральної шкоди оцінює в розмірі 1 млн. гривень.
Крім цього, позивач зазначав, що ним було витрачено на правову допомогу кошти в розмірі 40 000 грн., які підлягають відшкодуванню.
З покликанням на ст. 1176 ЦК України, ст.ст. 1-5, 12,13 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» просить стягнути із Державної казначейської служби України, за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку, на його користь 1 000 000грн. відшкодування моральної шкоди та 40000грн. витрати на відшкодування правничої (юридичної) допомоги.
Рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 25 червня 2020 року позовні вимоги задоволено частково.
Стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 550 000 (п`ятсот п`ятдесят тисяч) грн. відшкодування моральної шкоди та судові витрати, які складаються з витрат на правову допомогу у сумі 40000 (сорок тисяч) грн.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Рішення суду оскаржили   ОСОБА_1 , Прокуратура Львівської області.
 В своїй апеляційній скарзі  ОСОБА_1  частково не погоджується в частині визначеного судом розміру моральної шкоди, який вважає занизьким по відношенню до заподіяних йому душевних страждань. Стверджує, що на час його затримання йому був 61 рік, тобто був людиною похилого віку, при цьому не був раніше судимою особою, до кримінальної відповідальності не притягувався. За тривалий період його перебування під вартою, у людей сформувалось уявлення про нього як про вбивцю матері. Враховуючи характер і тяжкість порушення його прав, тяжкість і обсяг пережитих ним страждань, які він продовжує переживати, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, зниження його репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, відновлення якого у повному обсязі не можливо, вважає визначений ним у позовній заяві розмір відшкодування майнової шкоди в сумі 1 млн. грн.. таким, що відповідає засадам розумності та справедливості.
Просить рішення суду скасувати та постановити нове судове рішення, яким його позов задовольнити повністю.
 В своїй апеляційній скарзі Прокуратура Львівської області зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним і необґрунтованим та прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права, та неповним з`ясуванням усіх обставин справи. Зокрема покликається на те, що позивач повинен обґрунтувати та надати належні докази на підтвердження факту заподіяння йому моральних чи фізичних страждань, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі заявник оцінює заподіяну йому моральну шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення справи. Виходячи з приписів законодавства про відшкодування шкоди, розмір відшкодування шкоди повинен визначатись з урахуванням вимог розумності та справедливості такого відшкодування, яке має бути не більш, ніж достатнім для поміркованого задоволення звичайних потреб потерпілої особи і не повинно призводити до збагачення позивача за рахунок Держави.
Звертає увагу на те, що суд обґрунтовуючи розмір моральної шкоди зазначив: «враховуючи мінімальний розмір заробітної плати на момент розгляду справи судом 4723 грн., період перебування позивача під слідством та судом - 94 місяці 10 днів, мінімальний розмір завданої позивачу моральної шкоди не може бути меншим 445520, 59 грн.», однак зазначений період помилковий, оскільки позивач перебував під слідством та судом в період із 16.11.2010 року по 13.07.2017 року, тобто 80 місяців. Стверджують, що в матеріалах справи відсутні об`єктивні докази того, що завдані позивачу душевні та психічні страждання свідчать про погіршення стану його здоров`я, порушення стосунків з оточуючими людьми, а також суттєве обмеження прав та можливостей, які потребують додаткових матеріальних затрат.
Крім того, суд не дав належної оцінки доводів прокурора про співмірність судових витрат і в судовому рішенні зазначив, що відповідачі не звернулися до суду із клопотанням про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, не вжили заходів щодо доведення не співмірності таких витрат.
Просив рішення суду скасувати та постановити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.
Заслухавши суддю-доповідача, представників ОСОБА_1  - ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3  на підтримання своєї апеляційної скарги та заперечення на апеляційну скаргу Прокуратури Львівської області, представника Прокуратури Львівської області - Панькевича Р.В. на підтримання своєї апеляційної скарги та заперечення на апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги не підлягає до задоволення враховуючи наступне.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.
В силу положень ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.
Згідно п. п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.
Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Частково задовольняючи позовні вимоги про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури, суд першої інстанції виходив з того, що позивач протягом вісімдесяти місяців безпідставно притягувався до кримінальної відповідальності - підозрювався та обвинувачувався у вчиненні злочину, передбаченого ч.2ст. 121 Кримінального кодексу України, у зв`язку із чим був вимушений докладати додаткових зусиль для організації свого життя, зазнав тривалих негативних емоційних хвилювань через незаконне притягнення до кримінальної відповідальності, незаконне застосування запобіжного заходу, та виходячи із засад розумності, виваженості і справедливості, визначив розмір моральної шкоди в сумі 550 000 грн.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду зважаючи на наступне. 
Матеріалами справи та судом встановлено, що 16.11.2010 року щодо ОСОБА_1 Сокальським РВ ГУМВС України у Львівській області порушено кримінальну справу щодо вчинення ним злочину передбаченого ч.2 ст. 121 КК України.
16 листопада 2010 року ОСОБА_1 затримано.
19 листопада.2010 року Сокальський районний суд Львівської області ОСОБА_1 обрано запобіжний захід у виді взяття під варту на строк до 26.11.2010 року.
26 листопада 2010 року Сокальським районним судом ОСОБА_1 продовжено запобіжний захід у вигляді взяття під варту до 26.01.2011 року.
26 листопада 2010 року завершено досудове розслідування, справу скеровано для розгляду до Сокальського районного суду.
Під час попереднього розгляду справи 24.12.2010 року та в ході її розгляду 17.03.2011р., 10.07.2011р. судом продовжувався ОСОБА_1 обраний раніше запобіжний захід у виді взяття під варту.
Ухвалою Сокальського районного суду від 30.01.2012 року задоволено клопотання ОСОБА_1 , позивача звільнено з-під варти.
Вироком Сокальського районного суду від 30.12.2015 року, ОСОБА_1 виправданий у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст. 121 КК України.
Ухвалою апеляційного суду Львівської області від 12.10.2016 року вирок Сокальського районного суду від 30.12.2015 року скасовано, справу скеровано у Червоноградському прокуратуру для проведення додаткового розслідування.
В подальшому постановою Червоноградської місцевої прокуратури від 13.07.2017 року кримінальне провадження № 120171401500000062 від 25.01.2017 року за ознаками злочину передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України закрито у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_1 складу кримінального правопорушення.
Відповідно до ст. 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Згідно з положеннями ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Відповідно до ч. ч. 1, 5 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з ч. ч. 1, 2, 7 ст. 1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.
Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.
Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.
Спеціальним законом, який врегульовує спірні правовідносини є Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».
Відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 1, п. 1 ч. 1 ст. 2, ч. ч. 5, 6 ст. 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку закриття справи судом апеляційної інстанції за відсутністю в діях особи складу злочину. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.
Відповідно до ст.13 цього Закону розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.
Згідно позиції Великої Палати Верховного Суду викладеної у Постанові від 20.09.2018 року справа № 686/23731/15-ц, провадження № 14-298цс18 розмір мінімальної зарплати визначається згідно розміру на час звернення із заявою про відшкодування: «суди попередніх інстанцій правильно керувалися тим, що на підставі положень Закону № 266/94-ВР позивач має право на відшкодування моральної шкоди, яку необхідно визначати, виходячи з мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством і судом, починаючи з часу пред`явлення обвинувачення до набрання виправдувальним вироком законної сили. Разом з тим суди не врахували, що законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі.»
З урахуванням встановлених по справі обставин щодо незаконного перебування позивача під слідством, а також строку такого перебування та розміру мінімальної заробітної плати на час ухвалення рішення, а також наданих позивачем доказів на підтвердження заподіяння моральної шкоди, суд правильно визначив розмір у сумі 550 000 грн.
При цьому, суд першої інстанції виходив з того, що виправдання позивача ОСОБА_1 у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст. 121 КК України, а в подальшому закриття кримінального провадження у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_1 складу кримінального правопорушення є підтвердженням незаконних дій органів досудового розслідування. Суд обгрунтовано вважав, що позивачу завдана моральна шкода, яка полягає у порушенні його конституційних прав, душевних переживаннях через незаконне притягнення до кримінальної відповідальності, втручання у його приватне і сімейне життя, порушення у зв`язку з цим нормальних життєвих зв`язків, вимушених змін в організації його життя, а саме інформація про його незаконні затримання, обшук, перебування під вартою негативним чином вплинула на стан його здоров`я, що призвело до значних страждань позивача та невідворотних наслідків.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про стягнення судом моральної шкоди у розмірі, що не відповідає глибині його моральних страждань, колегія суддів відхиляє як необґрунтовані.
Так, при визначенні розміру моральної шкоди судом правильно враховано положення ст. 23 ЦК України, зокрема характер правопорушення у відношенні позивача, глибину його фізичних і душевних страждань, а також вимоги розумності та справедливості.
Визначений судом розмір відшкодування моральної шкоди відповідає вимогам ст.13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».
Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007 року).
Згідно ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відхиляючи доводи скарги ОСОБА_1 , апеляційний суд виходить з того, що суд першої інстанції у сукупності з іншими доказами у справі перевірив визначений розмір відшкодування моральної шкоди та прийшов до висновку про його надмірність, вірно врахувавши практику Європейського суду з прав людини, обсяг заподіяної шкоди, глибину та тривалість моральних страждань і виходив з того, що порушена проти ОСОБА_1 кримінальна справа мала тяжкі наслідки для нього.
Доводи апеляційної скарги Прокуратури Львівської області про те, що судом безпідставно завищено розмір відшкодування моральної шкоди є необґрунтованими. Як вище вказувалося, її розмір визначено з урахуванням встановлених по справі обставин та вимог закону.
При цьому, невірне зазначення судом першої інстанції періоду перебування під слідством та судом 94 місяці, замість 80 місяців, з якими погоджується апеляційний суд, у взаємозв`язку із дослідженими судами матеріалами справи, не призвело до невірного вирішення спору по суті, і не є обов`язковою підставою для скасування оскаржуваного рішення.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Отже, за встановлених обставин справи та вимог закону, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував обставини справи і надав їм належну правову оцінку, дослідив надані сторонами докази та дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову ОСОБА_1 .
Доводи апеляційних скарг не спростовують правильність висновків суду першої інстанції.
За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, відповідає нормам матеріального та процесуального права, підстави для його зміни чи скасування відсутні.
Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.1, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,-
п о с т а н о в и в :
апеляційні скарги ОСОБА_1 , Прокуратури Львівської області - залишити без задоволення.
РішенняСокальського районного суду Львівської області від 25 червня 2020 року - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повний текст постанови складено 11.11.2020 року

Головуючий : Ванівський О.М.

Судді: Крайник Н.П. 

Мельничук О.Я.