ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
79010, м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"13" жовтня 2020 р.                                                                 Справа №914/1257/18

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого – судді                                                                       Скрипчук О.С. 
суддів                                                                                                    Кравчук Н.М.  
                                                                                                    Мирутенка О.Л. 
Секретар судового засідання                                                             Лагутін В.Б
розглянувши апеляційні скарги Львівської міської ради б/н від 21.02.2020  та Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради б/н від 02.03.2020
на рішення Господарського суду Львівської області від 28.01.2020 (повний текст рішення складено 07.02.2020 року, м. Львів, суддя Козак І.Б.)
у справі № 914/1257/18
за позовом: Єврейської релігійної ортодоксальної громади «Турей Загав» («Золота Роза») м.Львова, м. Львів
до відповідача-1: Львівської міської ради, м. Львів
до відповідача-2: Виконавчого комітету Львівської міської ради, м. Львів
за участю третьої особи-1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Львівської обласної державної адміністрації, м. Львів 
за участю третьої особи-2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача-1: Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради, м. Львів
за участю третьої особи-3, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору: Об`єднання комітетів для Євреїв Колишнього Радянського Союзу (2200 Pennsylvania Avenue, NW East Tower, 4th Floor Washington, DC 20037)
за участю третьої особи-4, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», м. Львів
за участю третьої особи-5, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Міністерства культури України, м. Київ
за участю третьої особи-6, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Кабінету Міністрів України, м. Київ,
про
1) визнання незаконним та скасування рішення Виконавчого комітету Львівської міської ради № 40 від 01.02.2008 «Про оформлення права комунальної власності на нежитлові приміщення на вул. Арсенальській,7»;
2) визнання незаконним та скасування рішення Виконавчого комітету Львівської міської ради від 18.10.2013 № 814 «Про реєстрацію права комунальної власності на нежитлове приміщення на вул. Арсенальській, 7»;
3) визнання незаконним та скасування свідоцтва про право власності № Г-02694 від 01.02.2008 року, виданого Виконавчим комітетом Львівської міської ради, згідно з рішенням виконавчого комітету № 40 від 01.02.2008 «Про оформлення права комунальної власності на нежитлові приміщення на вул. Арсенальській, 7»;
4) скасування реєстрації права власності за територіальною громадою м. Львова в особі Львівської міської ради на нежитлові приміщення IV; 6-12 на вул. Арсенальській, 7 у м. Львові загальною площею 143,9 кв.м. (реєстраційний № 22128512), проведену 14.02.2008;
5) скасування запису про проведену державну реєстрацію права власності на нежитлові приміщення IV; 6-12 на вул. Арсенальській, 7 у м. Львові загальною площею 143,9 кв.м. (реєстраційний № 22128512) за територіальною громадою м. Львова в особі Львівської міської ради, внесеного 14.02.2008 з усіма змінами і доповненнями, 
та за позовом третьої особи-3, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору: Об`єднання комітетів для Євреїв Колишнього Радянського Союзу (2200 Pennsylvania Avenue, NW East Tower, 4th Floor Washington, DC 20037)
позивач: Єврейська релігійна ортодоксальна громада «Турей Загав» («Золота Роза») м.Львова, м. Львів
до відповідача-1: Львівської міської ради, м. Львів
до відповідача-2: Виконавчого комітету Львівської міської ради, м. Львів
за участю третьої особи-1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Львівської обласної державної адміністрації, м. Львів
за участю третьої особи-2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача-1: Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради, м. Львів
за участю третьої особи-4, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки»,
за участю третьої особи-5, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Міністерства культури України, м. Київ,
за участю третьої особи-6, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Кабінету Міністрів України, м. Київ,
про   
1) визнання незаконним та скасування рішення Виконавчого комітету Львівської міської ради № 40 від 01.02.2008 «Про оформлення права комунальної власності на нежитлові приміщення на вул. Арсенальській,7»;
2) визнання незаконним та скасування рішення Виконавчого комітету Львівської міської ради від 18.10.2013 № 814 «Про реєстрацію права комунальної власності на нежитлове приміщення на вул. Арсенальській,7»;
3) визнання незаконним та скасування свідоцтва про право власності № Г-02694 від 01.02.2008 року, виданого Виконавчим комітетом Львівської міської ради, згідно з рішенням виконавчого комітету № 40 від 01.02.2008 «Про оформлення права комунальної власності на нежитлові приміщення на вул. Арсенальській,7»;
4) скасування реєстрації права власності за територіальною громадою м. Львова в особі Львівської міської ради на нежитлові приміщення IV; 6-12 на вул. Арсенальській,7 у м. Львові загальною площею 143,9 кв.м. (реєстраційний № 22128512), проведену 14.02.2008 року;
5) скасування запису про проведену державну реєстрацію права власності на нежитлові приміщення IV; 6-12 на вул. Арсенальській,7 у м. Львові загальною площею 143,9 кв.м. (реєстраційний № 22128512) за територіальною громадою м. Львова в особі Львівської міської ради, внесеного 14.02.2008 з усіма змінами і доповненнями. 

за участю представників:
від позивача:  Шейхет Мейлах; Шнир Я.Б. - ордер серії ЛВ № 134691 від 23.04.2020;
від відповідача-1: Шевченко М.І. - довіреність № 2901-вих-77036 від 01.10.2020;
від відповідача-2: Шевченко М.І. - довіреність № 2901/вих-44 від 20.01.2020;
від третьої особи-1 з боку позивача:  не з`явився;
від третьої особи-2 з боку відповідача-1: Мотов Є.Г. - довіреність б/н від 03.02.2020
від третьої особи-3 з самостійними вимогам: Шейхет Мейлах; Шумелда Р.Р. - ордер серії ЛВ № 152020 від 03.06.2020;
від третьої особи-4 з боку позивача:  не з`явився;
від третьої особи-5 з боку позивача:  не з`явився;
від третьої особи-6 з боку позивача:  не з`явився;
від третьої особи-3 з самостійними вимогами: Могінська Т.А. - ордер серії ЛВ № 006578 від 03.06.2020.

ВСТАНОВИВ:
Єврейська релігійна ортодоксальна громада «Турей Загав» («Золота Роза») звернулась до Господарського суду Львівської області із позовом до Львівської міської ради, Виконавчого комітету Львівської міської ради про визнання незаконним та скасування рішення Виконавчого комітету Львівської міської ради № 40 від 01.02.2008 «Про оформлення права комунальної власності на нежитлові приміщення на вул. Арсенальській,7»; визнання незаконним та скасування рішення Виконавчого комітету Львівської міської ради від 18.10.2013 №814 «Про реєстрацію права комунальної власності на нежитлове приміщення на вул.Арсенальській,7»; визнання незаконним та скасування свідоцтва про права власності № Г-02694, 01.02.2008, видане Виконавчим комітетом Львівської міської ради, згідно з рішенням Виконавчого комітету № 40 від 01.02.2008 «Про оформлення права комунальної власності на нежитлові приміщення на вул. Арсенальській, 7»; скасування реєстрації права власності за територіальною громадою м. Львова в особі Львівської міської ради на нежитлові приміщення IV; 6-12 на вул. Арсенальській, 7 у м.Львові загальною площею 143,9 кв.м. (реєстраційний номер 22128512); скасування запису про проведену державну реєстрацію права власності на нежитлові приміщення IV; 6-12 на вул. Арсенальській, 7 у м.Львові загальною площею 143,9 кв.м. (реєстраційний номер 22128512) за територіальною громадою м. Львова.
Позовні вимоги Єврейської релігійної ортодоксальної громади «Турей Загав» («Золота Роза») м. Львова обґрунтовуються тим, що Львівській міській раді не належить на праві власності спірне нежитлове приміщення, що знаходиться у м. Львові по вул.Арсенальній, 7 (будівлі шхити і микви). Позивач стверджує, що спірні культові споруди, згідно з архівними документами, належали Єврейській релігійній організації «Золота Роза». Рішення Виконавчого комітету Львівської міської ради №40 від 01.02.2008 «Про оформлення права комунальної власності на нежитлові приміщення на вул.Арсенальській,7», на думку позивача, прийняте з порушенням закону, оскільки в ньому не визначено ні правової підстави набуття Львівською міською радою права на спірний об`єкт, ні способу такого набуття.
Також, у даній справі Об`єднання комітетів для Євреїв Колишнього Радянського Союзу (2200 Pennsylvania Avenue, NW East Tower, 4th Floor Washington, DC 20037), як третя особа із самостійними вимогами, звернулось до Господарського суду Львівської області із позовом до Львівської міської ради, Виконавчого комітету Львівської міської ради про визнання незаконним та скасування рішення Виконавчого комітету Львівської міської ради № 40 від 01.02.2008 «Про оформлення права комунальної власності на нежитлові приміщення на вул. Арсенальській,7»; визнання незаконним та скасування рішення Виконавчого комітету Львівської міської ради від 18.10.2013 №814 «Про реєстрацію права комунальної власності на нежитлове приміщення на вул.Арсенальській, 7»; визнання незаконним та скасування свідоцтва про права власності № Г-02694, 01.02.2008, видане Виконавчим комітетом Львівської міської ради, згідно з рішенням Виконавчого комітету № 40 від 01.02.2008 «Про оформлення права комунальної власності на нежитлові приміщення на вул. Арсенальській, 7»; скасування реєстрації права власності за територіальною громадою м. Львова в особі Львівської міської ради на нежитлові приміщення IV; 6-12 на вул. Арсенальській, 7 у м.Львові загальною площею 143,9 кв.м. (реєстраційний номер 22128512); скасування запису про проведену державну реєстрацію права власності на нежитлові приміщення IV; 6-12 на вул. Арсенальській, 7 у м.Львові загальною площею 143,9 кв.м. (реєстраційний номер 22128512) за територіальною громадою м. Львова.
Позовні вимоги третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору (Об`єднання комітетів для Євреїв Колишнього Радянського Союзу) обґрунтовуються тим, що постановою Кабінету Міністрів України №311 від 05.11.1991 визначено перелік державного майна, що передається у комунальну власність областей та міст Києва і Севастополя. Цією постановою рішення про передачу будь-яких об`єктів у комунальну власність міст обласного підпорядкування не приймалося. Отже, спірне приміщення (шхита і миква) в комунальну власність територіальної громади м. Львова уповноваженими органами, у встановленому законом порядку, не передавалося, а відтак. і право власності у відповідача 2 не виникло. Водночас, третя особа, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору стверджує, що оскаржувані рішення не відповідають вимогам законодавства щодо підстав та порядку набуття права власності.
Рішенням Господарського суду Львівської області від 28.01.2020 у справі № 914/1257/18 в задоволенні позовних вимог Єврейської релігійної ортодоксальної громади «Турей Загав» («Золота Роза») м. Львова відмовлено, у зв`язку з пропуском строку позовної давності. Позовні вимоги третьої особи 3, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору - Об`єднання комітетів для Євреїв Колишнього Радянського Союзу задоволено. Визнано незаконним та скасовано рішення Виконавчого комітету Львівської міської ради №40 від 01.02.2008 «Про оформлення права комунальної власності на нежитлові приміщення на вул.Арсенальській,7»; визнано незаконним та скасовано рішення Виконавчого комітету Львівської міської ради від 18.10.2013 №814 «Про реєстрацію права комунальної власності на нежитлове приміщення на вул.Арсенальській, 7»; визнано незаконним та скасовано свідоцтво про право власності №Г-02694 від 01.02.2008, видане Виконавчим комітетом Львівської міської ради, згідно з рішенням Виконавчого комітету №40 від 01.02.2008 «Про оформлення права комунальної власності на нежитлові приміщення на вул.Арсенальській, 7»; скасовано реєстрацію права власності за територіальною громадою м. Львова в особі Львівської міської ради на нежитлові приміщення IV; 6-12 на вул.Арсенальській, 7 у м. Львові загальною площею 143,9 кв.м (реєстраційний №22128512), проведену 14.02.2008; скасовано запис про проведену державну реєстрацію права власності на нежитлові приміщення IV; 6-12 на вул.Арсенальській, 7 у м. Львові загальною площею 143,9 кв.м (реєстраційний №22128512) за територіальною громадою м. Львова в особі Львівської міської ради, внесений 14.02.2008 з усіма змінами і доповненнями.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що спірні рішення прийняті поза поза межами компетенції Львівської міської ради визначеної Законом України «Про місцеве самоврядування».
Не погоджуючись з даним рішенням суду, Львівська міська рада та Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради подали апеляційні скарги, в яких просять рішення Господарського суду Львівської області від 28.01.2020 скасувати в частині задоволення позовних вимог, прийняти в цій частині нове рішення, яким в позові відмовити.
Апеляційні скарги мотивовані тим, що судом першої інстанції при прийнятті рішення порушено норми матеріального права. А саме скаржники стверджують, що спірне рішення Виконавчого комітету Львівської місткої ради № 40 від 01.02.2008 приймалось на підставі рішення Ленінського райвиконкому № 222 від 14.04.1987.
Також апелянти зазначають, що оскаржуване рішення виконавчого комітету № 40, як і свідоцтво про право власності, датовані 01.02.2008, реєстрація права комунальної власності проведена 14.02.2008, а статус пам`ятки культурної спадщини, як вбачається із витягу з наказу Міністерства культури і туризму, спірний об`єкт набув лише 03.02.2010. Отже, на момент оформлення права комунальної власності, нежитлові приміщення на вул. Арсенальській,7 не мали статусу пам`ятки культурної спадщини, тому погодження Кабінету Міністрів України чи спеціально уповноваженого органу охорони культурної спадщини не вимагалось.
Крім цього, апелянти зазначають, що права позивача та третьої особи з самостійними вимогами не порушені оскаржуваним рішенням виконавчого комітету та реєстрацією права комунальної власності на приміщення на вул. Арсенальській, 7, адже, із задоволенням позову не буде відновлено інтереси позивачів, так як із скасуванням права комунальної власності на спірне майно, останнє не стане власністю держави.
Щодо строку позовної давності то апелянти стверджують, що про наявність оскаржуваних рішень виконкому, свідоцтва про право власності та про реєстрацію права комунальної власності, третій особі з самостійними вимогами на предмет спору було відомо ще 19.03.2015, а тому нею пропущений строк позовної давності у даній справі.
Об`єднання комітетів для євреїв колишнього Радянського Союзу та Єврейська релігійна ортодоксальна громада «Турей Загав» подали відзиви на апеляційну скаргу Львівської міської ради № 123-20 від 13.03.2020, б/н від 23.04.2020, в яких просять рішення Господарського суду Львівської області від 28.01.2020 залишити без змін.
Крім того, Єврейська релігійна ортодоксальна громада «Турей Загав» подала відзив на апеляційну скаргу Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради б/н від 10.08.2020, в якому просить відхилити апеляційну скаргу.
Відзиви на апеляційну скаргу мотивовані тим, що апеляційні скарги є необґрунтованими та висновки місцевого господарського суду не спростовують.
Відповідно до п. 4 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються доводи та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, суд встановив наступне.
Рішенням Виконавчого комітету Ленінської районної ради народних депутатів №222 від 14.04.1987 затверджено реєстр житлових будинків, належних місцевим Радам, і в цьому реєстрі включено, серед інших, і будинок по вул.Арсенальській, 7 (Армянська) у м.Львові.
Рішенням Виконавчого комітету Львівської обласної ради народних депутатів №728 від 27.12.1991 затверджено перелік підприємств і організацій житлово-комунального господарства, які відносяться до обласної комунальної власності та які відносяться до комунальної власності Львівської міської ради народних депутатів та відповідних Рад народних депутатів міст обласного підпорядкування і районів області, згідно з додатком №2.
Згідно архівної довідки №381 від 09.10.2002, виданої Центральним державним історичним архівом України у м.Львові Мала міська синагога «Золота Роза» належала Єврейській релігійній громаді м.Львова.
Згідно довідки від 07.06.2004 Інституту української археографії та джерелознавства ім.М.С.Грушевського НАН України, синагога «Золота Роза» до 1941 року використовувалась як святиня ортодоксального напряму Юдаїзму.
Рішенням Виконавчого комітету Львівської міської ради №40 від 01.02.2008 «Про оформлення права комунальної власності на нежитлові приміщення на вул.Арсенальській,7» вирішено: оформити право комунальної власності територіальної громади м. Львова в особі Львівської міської ради на нежитлові приміщення IV, 6-12 на вул.Арсенальній,7 у м.Львові, площею 143,9кв. м., згідно з технічним паспортом.
01.02.2008 Виконавчим комітетом ЛМР, згідно рішення Виконавчого комітету №40 від 01.02.2008 «Про оформлення права комунальної власності на нежитлові приміщення на вул.Арсенальській, 7», видано територіальній громаді м.Львова в особі Львівської міської ради Свідоцтво №Г-02694 про право комунальної власності на нежитлові приміщення IV, 6-12 на вул.Арсенальній,7 у м.Львові.
Згідно Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 14.02.2008 №17740628 нежитлові приміщення IV, 6-12 на вул.Арсенальній,7 у м.Львові, площею 143,9 кв.м. належать територіальній громаді м.Львова в особі Львівської міської ради.
Пізніше, Міністерством культури і туризму від 03.02.2010 №58/0/16-10 було видано наказ «Про затвердження науково-проектної документації щодо меж і режимів використання зон пам`яток та історичних ареалів та занесення об`єктів культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України. Серед інших, до об`єктів культурної спадщини належить, зокрема, кагальний будинок та ритуальна лазня з миквою по вул. Арсенальній,7 у м. Львові..
Листом №22-2066/21 від 26.09.2011 Державна служба з питань національної культурної спадщини Міністерства культури і туризму України повідомила Представництво Американського Об`єднання Комітетів для Євреїв Бувшого Радянського Союзу про те, що кагальний будинок та ритуальна лазня з миквою за адресою: вул.Арсенальна,7 у м.Львові наказом Міністерства культури і туризму від 03.02.2011 №58/0/16-11 (у редакції наказу Міністерства культури від 16.06.2011р. №453/0/16-11) занесений до Державного реєстру нерухомих пам`яток України, як пам`ятка архітектури місцевого значення, охоронний №2938-Лв.
Рішенням Виконавчого комітету Львівської міської ради №814 від 18.10.2013 вирішено зареєструвати за територіальною громадою м.Львова в особі Львівської міської ради право комунальної власності на нежитлове приміщення підвалу під індексом IV та першого поверху (індекси частини приміщення 6, 8, 9, 10, 11, 12) на вул. Арсенальській, 7 у м.Львові загальною площею 138,7 кв.м згідно з технічним паспортом, складеним ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» 17.10.2011 за інвентарним №872, виділивши вказане приміщення в окремий об`єкт.
Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 08.02.2016 у справі № 876/12332/15 визнано протиправною бездіяльність Львівської обласної державної адміністрації щодо розгляду звернення вих № 249-2015 від 02.06.2015 та зобов`язано Львівську обласну державну адміністрацію розглянути звернення з питань прийняття рішення про передачу у безплатне користування (або повернення у власність) Єврейській релігійній громаді «Турей Загав» (Золота Роза) культової будівлі шхити та споруду микви та прийняти відповідне рішення.
Розпорядженням голови Львівської обласної державної адміністрації №236/0/5-18 від 23.03.2018 на звернення Єврейської релігійної ортодоксальної громади «Турей Загав» («Золота Роза») вирішено: у зв`язку з відсутністю на балансі Львівської обласної державної адміністрації культових споруд шхити і микви по вул.Арсенальній, 7, у м.Львові, передача в безоплатне користування (чи повернення у власність) єврейській громаді не може бути реалізоване.
При винесені постанови колегія суддів виходила з наступного.
Рішення суду першої інстанції оскаржується лише в частині задоволення позову третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору. Рішення суду першої інстанції в частині відмови первісного позову, у зв`язку з пропуском строку позовної давності Єврейською релігійною ортодоксальною громадою «Турей Загав» («Золота Роза») м.Львова – не оскаржується.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч.1 ст.15 ЦК України).
Позовні вимоги Об`єднання комітетів для євреїв колишнього Радянського Союзу (третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору) обґрунтовуються тим, що Львівська міська рада та Виконавчий комітет Львівської міської ради не мали права розпоряджатися майном (будівлі шхити і микви), яке є культовим, доказів передачі майна з державної у комунальну власність відповідачі 1 та 2 не надали, у оскаржуваних рішеннях не наведені належні правові підстави набуття територіальною громадою м.Львова права комунальної власності на штиху і микву. Відтак, третя особа, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору просить суд, зокрема: визнати незаконним та скасувати рішення Виконавчого комітету Львівської міської ради №40 від 01.02.2008 «Про оформлення права комунальної власності на нежитлові приміщення на вул.Арсенальській,7», визнати незаконним та скасувати рішення Виконавчого комітету Львівської міської ради від 18.10.2013 №814 «Про реєстрацію права комунальної власності на нежитлове приміщення на вул.Арсенальській, 7», як такі, що винесені поза межами повноважень Виконавчого комітету Львівської міської ради та Львівської міської ради.
Згідно ч. 10 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.
Згідно статті 74 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами.
Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно ч. 1 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров`я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об`єкти, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини.
Згідно ч. 2 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», підставою для набуття права комунальної власності є передача майна територіальним громадам безоплатно державою, іншими суб`єктами права власності, а також майнових прав, створення, придбання майна органами місцевого самоврядування в порядку, встановленому законом.
Аналізуючи зміст рішення Виконавчого комітету Львівської міської ради №40 від 01.02.2008 «Про оформлення права комунальної власності на нежитлові приміщення на вул.Арсенальській,7», вбачається, що відповідач 1 вирішив оформити право комунальної власності на нежитлові приміщення на вул.Арсенальській,7, розглянувши звернення Управління комунальної власності Львівської міської ради від 14.12.2007 №2302-6481, Також даним рішенням вирішено відділу приватизації державного житлового фонду Галицького району оформити та видати відповідне свідоцтво про право власності на нежитлові приміщення, а Управлінню комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради - зареєструвати таке Свідоцтво про право власності в Обласному комунальному підприємстві «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки».
В оскаржуваному рішенні Виконавчого комітету Львівської міської ради № 40 від 01.02.2008 не зазначено жодної правової підстави набуття Львівською міською радою права на спірний об`єкт.
Водночас, відповідачі (апелянти) стверджують, що спірний об`єкт є комунальною власністю на підставі рішення Радянського райвиконкому від 14.04.1987 №222.
Кабінет Міністрів України постановою від 05 листопада 1991 року № 311 «Про розмежування державного майна України між загальнодержавною (республіканською) власністю і власністю адміністративно-територіальних одиниць (комунальною) власністю» затвердив перелік державного майна України, яке передається до власності адміністративно-територіальних одиниць (комунальної власності). Відповідно до цього переліку у власність областей передано об`єкти у сферах: промисловості будівельних матеріалів; місцевої промисловості; поліграфічної промисловості; зв`язку; агропромислового комплексу; будівництва; житлово-комунального господарства: житлове господарство, водопровідно-каналізаційне господарство, теплове господарство, матеріально-технічне забезпечення, ремонтно-будівельні організації, шляхове господарство, багатогалузеві підприємства житлово-комунального господарства, міськелектротранспорт, комунальні автотранспортні підприємства, підприємства електричних мереж зовнішнього освітлення; промисловості; готельного господарства; ритуального обслуговування; зеленого господарства; інших підприємств й організації; учбово-курсових комбінатів, машинно-лічильних станцій, комбінатів благоустрою з майновим комплексом; організації технічної інвентаризації; народної освіти; охорони здоров`я, соціального забезпечення; фізичної культури і спорту; торгівлі, громадського харчування; побутового обслуговування; майна виконкомів місцевих Рад народних депутатів; а також у сфері культури. У сфері культури за цим переліком до комунальної власності передано: організації кіновідеопрокату, концертні організації, театри, музеї, бібліотеки, центри народної творчості, культури, дозвілля, будинки і палаци культури, клуби, парки культури та відпочинку, зоопарки, атракціонні містечка, культурно-освітні училища, училища та школи мистецтв, заклади підвищення кваліфікації працівників культури, культурно-спортивні та соціально-культурні комплекси, ремонтно-виробничі комбінати, інші місцеві підприємства, об`єднання, організації та установи, крім тих, що перебувають у відомчому підпорядкуванні.
Так, судом встановлено, що кагальний будинок та ритуальна лазня з миквою на вул. Арсенальна, 7 у м. Львові є пам`яткою архітектури, що підтверджується: копією Облікової картки об`єкта культурної спадщини - кагального будинку (шпиталь, ритуальна лазня, шхита, миква), місцезнаходження об`єкта: вул.Арсенальська, 7, м. Львів; копією Витягу з наказу Міністерства культури і туризму від 03.02.2010 №58/0/16-10 про занесення до Державного реєстру нерухомих пам`яток України за категорією місцевого значення, серед інших, об`єкти культурної спадщини, зокрема, у Львівській області, кагального будинку та ритуальної лазні; копією Паспорта об`єкта культурної спадщини - кагального будинку (шпиталь, ритуальна лазня, шхита, миква), місцезнаходження об`єкта: вул.Арсенальська, 7, м. Львів. 
Водночас, суд звертає увагу на те, що Паспорт об`єкта культурної спадщини - кагального будинку (шпиталь, ритуальна лазня, шхита, миква), місцезнаходження об`єкта: вул.Арсенальська, 7, м. Львів, підписувався начальником Управління охорони культурної спадщини Львівської обласної державної адміністрації, а сам Паспорт складений 24.09.2008 провідним спеціалістом інституту «Укрзахідпроектреставрація». В паспорті об`єкта культурної спадщини зазначено, що кагальний будинок (шпиталь, ритуальна лазня, шхита, миква), місцезнаходження об`єкта: вул.Арсенальська, 7, м. Львів належить державі  - Фонду державного майна).
Апелянти зазначають, що оскаржуване рішення виконавчого комітету № 40, як і свідоцтво про право власності, датовані 01.02.2008, реєстрація права комунальної власності проведена 14.02.2008, а статус пам`ятки культурної спадщини, як вбачається із витягу з наказу Міністерства культури і туризму, спірний об`єкт набув лише 03.02.2010. Отже, на думку апелянтів, на момент оформлення права комунальної власності, нежитлові приміщення на вул. Арсенальській,7 не мали статусу пам`ятки культурної спадщини, тому правові підстави для отримання погодження органу культурної спадщини, були відсутні. Адже, спірне приміщення, ще до 03.02.2010 (наказу Міністерства культури і туризму) віднесені до Державного історико - архітектурного заповідника м. Львова.
Так, судом встановлено, що у даній справі спірним об`єктом є нежитлові приміщення IV, 6-12 на вул.Арсенальній,7 у м.Львові, площею 143,9 кв. м., згідно з технічним паспортом будівля шихти та споруда микви, яке примикає до синагоги «Золота Роза» (вул. Федорова,23-25).
Згідно архівної довідки від 09.10.2002 № 381, синагога «Золота Роза» належала Єврейській релігійній громаді м. Львова. В цій довідці зазначено, що зазначений факт підтверджується наступними документами: Статутом Єврейської релігійної громади м. Львова (1863-1939 рр.), Статутом синагоги та зміни їх параграфів (1863-1925рр.); протоколом виборів до Правління синагоги (1824-1937); списками виборців, списками пожертвувань на утримання синагоги; листуванням керівництва єврейської релігійної громади м. Львова з Галицьким Намісництвом у Львові, Повітовим судом м. Львова, фінансовими звітами.
Водночас, суд апеляційної інстанції зазначає, що Об`єднання Комітетів для Євреїв Колишнього Радянського Союзу, Представництво Американського Об`єднання Комітетів для Євреїв Бувшого Радянського Союзу та Єврейська релігійна громада «Турей Загав» («Золота Роза») звертались до Господарського суду Львівської області  у справі № 914/340/17 із позовом до Львівської міської ради, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивачів: Міністерства культури України, Львівської обласної державної адміністрації та за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на стороні відповідача: Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» та Управління охорони історичного середовища Львівської міської ради про визнання недійсною ухвали Львівської міської ради від 26 травня 2016 року № 522 у частині визнання права власності територіальної громади м.Львова на руїни синагоги «Турей Загав» («Золота Роза»).
У справі № 914/340/17 судами першої та апеляційної інстанції встановлено (з чим погодилася Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23.05.2018) наступне.
Відповідно до пункту 1 постанови Ради Міністрів УРСР від 12 червня 1975 року № 297 «Про створення Державного історико-архітектурного заповідника в м. Львові» прийнято пропозицію Львівського обласного виконавчого комітету, Державного комітету Ради Міністрів УРСР у справах будівництва і Міністерства культури УРСР створити Державний історико-архітектурний заповідник у межах давньоруської та середньовічної частин міста Львова й підпорядкувати його Львівському обласному виконавчому комітету.
На виконання вказаної вище постанови, Виконавчий комітет Львівської обласної ради депутатів трудящих 09 липня 1975 року прийняв рішення № 321, яким у додатку 1 визначив межі Державного історико-архітектурного заповідника в м. Львові.
15 листопада 1997 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 1266 «Про комплексну програму збереження історичної забудови м. Львова», відповідно до вступної частини якої до ЮНЕСКО подано матеріали для внесення історичного центру міста Львова до Списку всесвітньої спадщини в межах, визначених згідно з постановою Ради Міністрів УРСР від 12 червня 1975 року № 297.
На 22-й конференції Комітету всесвітньої спадщини ЮНЕСКО (Кіото) у 1998 році історичний центр Львова внесено до Списку всесвітньої спадщини.
Згідно з архівною довідкою Центрального державного історичного архіву України від 09 жовтня 2002 року № 381 мала міська синагога «Золота Роза» належала єврейській релігійній громаді м. Львова.
Ансамбель синагоги «Турей Загав» («Золота Роза»), що складається з будівель синагоги, сакральних споруд для ритуальних потреб: кагальний будинок зі шпиталем, шхит, микви, а також єшиви - вищої юдейської школи розташовані в межах Державного історико-архітектурного заповідника в м. Львові.
Межі території Державного історико-архітектурного заповідника у м. Львові визначено у 2010 році відповідно до розпорядження голови Львівської обласної державної адміністрації від 17 березня 2010 року № 228/0/5-10 «Про відновлення діяльності Державного історико-архітектурного заповідника у м. Львові», прийнятого на виконання розпорядження Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 року № 1338-р.
Відповідно до ст. 30 СРСР «Про охорону і використання пам`яток історії та культури» ансамблі і комплекси пам`яток історії та культури, які становлять особливу історичну, наукову, художню чи іншу культурну цінність, можуть бути оголошені рішеннями Ради Міністрів СРСР або Ради Міністрів Української РСР історико-культурними заповідниками, охорона яких здійснюється на підставі окремого про кожний з них положення.
Державний історико-архітектурний заповідник у м. Львові створено на підставі постанови Ради Міністрів УРСР від 12 червня 1975 року № 297, що відповідає статті 30 згаданого Закону УРСР, а отже, внесення цього заповідника до переліку пам`яток історії та культури не передбачалося.
Так, відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Отже, слід вважати, що станом на день прийняття відповідачем спірного рішення (№ 40 від 01.02.2008) будівлі шхити та микви синагоги «Турей Загав» («Золота Роза») не були визнані об`єктом нерухомого майна та не зареєстровані, як окремий об`єкт нерухомого майна, оскільки є складовою частиною Державного історико-архітектурного заповідника у м. Львові.
Правові, організаційні, соціальні та економічні відносини у сфері охорони культурної спадщини з метою її збереження, використання об`єктів культурної спадщини в суспільному житті, захисту традиційного характеру середовища в інтересах нинішнього й майбутніх поколінь регулюються Законом України «Про охорону культурної спадщини». 
За статтею 3 вказаного Закону державне управління у сфері охорони культурної спадщини покладається на Кабінет Міністрів України, спеціально уповноважені органи культурної спадщини, до яких належать: центральний орган виконавчої влади у сфері охорони культурної спадщини, орган охорони культурної спадщини Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органи охорони культурної спадщини обласних, Київської та Севастопольської міських, районних державних адміністрацій, органи охорони культурної спадщини місцевого самоврядування.
Управління в порядку, установленому законом, історико-культурними заповідниками державного значення належить до повноважень центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони культурної спадщини (пункт 7 частини першої статті 5 Закону України «Про охорону культурної спадщини»).
Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про охорону культурної спадщини», пам`ятка, крім пам`ятки археології, може перебувати у державній, комунальній або приватній власності. Суб`єкти права власності на пам`ятку визначаються згідно із законом.
Об`єкти культурної спадщини, що є пам`ятками, за приписами ч. 1 ст. 18 цього Закону (за винятком пам`яток, відчуження або передача яких обмежується законодавчими актами України), можуть бути відчужені, а також передані власником або уповноваженим ним органом у володіння, користування чи управління іншій юридичній або фізичній особі за наявності погодження відповідного органу охорони культурної спадщини. Проте, такі погодження, учасниками процесу представлені не були.
Враховуючи те, що відповідачами не надано належних доказів переходу спірного об`єкта з державної в комунальну власність, судом першої інстанції обґрунтовано задоволено позовні вимоги про визнання незаконним та скасування рішення Виконавчого комітету Львівської міської ради №40 від 01.02.2008 «Про оформлення права комунальної власності на нежитлові приміщення на вул.Арсенальській,7».
Позовні вимоги про визнання незаконним та скасування свідоцтва про право власності №Г-02694 від 01.02.2008, виданого Виконавчим комітетом Львівської міської ради, згідно з рішенням виконавчого комітету №40 від 01.02.2008 «Про оформлення права комунальної власності на нежитлові приміщення на вул.Арсенальській, 7»; скасування реєстрації права власності за територіальною громадою м. Львова в особі Львівської міської ради на нежитлові приміщення IV; 6-12 на вул.Арсенальській, 7 у м. Львові загальною площею 143,9 кв.м (реєстраційний №22128512), проведеної 14.02.2008; скасування запису про проведену державну реєстрацію права власності на нежитлові приміщення IV; 6-12 на вул.Арсенальській , 7 у м. Львові загальною площею 143,9 кв.м (реєстраційний №22128512) за територіальною громадою м. Львова в особі Львівської міської ради, внесеного14.02.2008 з усіма змінами і доповненнями, підлягають також до задоволення, оскільки є похідними позовній вимозі про визнання незаконним та скасування рішення Виконавчого комітету Львівської міської ради №40 від 01.02.2008.
Щодо позовної вимоги про визнання незаконним та скасування рішення Виконавчого комітету Львівської міської ради від 18.10.2013 №814 «Про реєстрацію права комунальної власності на нежитлове приміщення на вул.Арсенальській, 7», то таке рішення прийнято за відсутності правових підстав на реєстрацію права власності за територіальною громадою м.Львова на нежитлове приміщення підвалу під індексом 4 та першого поверху (індекси приміщень 6, 8, 9, 10, 11, 12) загальною площею 138,7 кв.м на вул . Арсенальській, 7.
Твердження апелянтів що спірний об`єкт є пам`яткою культурної спадщини місцевого значення, як на доказ перебування цього об`єкта в комунальній власності, спростовується тим, що в силу вимог ст. 17 Закону України «Про охорону культурної спадщини», пам`ятка крім пам`ятки археології, може перебувати в державній, комунальній або приватній власності; суб`єкти права власності на пам`ятку визначаються, згідно із законом; у документі, який посвідчує право власності на пам`ятку, обов`язково вказуються категорія пам`ятки, дата і номер рішення про її державну реєстрацію. Таким чином, надання об`єкту статусу пам`ятки національного чи місцевого значення не встановлює та не змінює власника; тобто наявність в об`єкта статусу пам`ятки місцевого значення не свідчить про перебування такого у комунальній власності, чи його автоматичний перехід в комунальну власність.
Щодо тверджень апелянтів, що права третьої особи з самостійними вимогами не порушені оскаржуваними рішеннями виконавчого комітету та реєстрацією права комунальної власності на приміщення по вул. Арсенальській, 7 у м. Львові, колегія суддів зазначає наступне.
Враховуючи те, що спірні культові споруди згідно з архівними документами, належали Єврейській релігійній організації «Золота Роза», інтерес третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору до згаданих об`єктів цілком відповідає поняттю «охоронюваний законом інтерес», тлумачення якому надано в Рішенні Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року № 18-рп/2004, та підлягає захисту в порядку та спосіб, визначені статтею 16 ЦК України. Дана правова позиція підтримана в постанові Великої палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 914/340/17.
Львівською міською радою у відзиві на позовну заяву було заявлено клопотання про застосування строку позовної давності у даній справі до позову третьої особи.
Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.ст. 256 ,257 ЦК України).
За змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.
Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові, з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.
Відповідно до ст.268 ЦК України позовна давність не поширюється: на вимогу, що випливає із порушення особистих немайнових прав, крім випадків, встановлених законом; на вимогу вкладника до банку (фінансової установи) про видачу вкладу; на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, крім випадків завдання такої шкоди внаслідок недоліків товару, що є рухомим майном, у тому числі таким, що є складовою частиною іншого рухомого чи нерухомого майна, включаючи електроенергію; на вимогу страхувальника (застрахованої особи) до страховика про здійснення страхової виплати (страхового відшкодування); на вимогу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного матеріального резерву, стосовно виконання зобов`язань, що випливають із Закону України "Про державний матеріальний резерв"; на вимогу про визнання недійсним правочину, предметом якого є відчуження гуртожитку як об`єкта нерухомого майна та/або його частини, на який поширюється дія Закону України "Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків", про визнання недійсним свідоцтва про право власності на такий гуртожиток як об`єкт нерухомого майна та/або його частини, про визнання недійсним акта передачі такого гуртожитку як об`єкта нерухомого майна та/або його частини до статутного капіталу (фонду) товариства (організації), створеного у процесі приватизації (корпоратизації) колишніх державних (комунальних) підприємств.
Законом можуть бути встановлені також інші вимоги, на які не поширюється позовна давність.
Початок перебігу позовної давності визначається за правилами статті 261 ЦК України, тобто, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Заперечуючи проти заяви про застосування строку позовної давності, Об`єднання комітетів для Євреїв Колишнього Радянського Союзу стверджує, що довідалось про спірні рішення Виконавчого комітету у суді під час розгляду даної справи. Позовна заява Об`єднання комітетів для Євреїв Колишнього Радянського Союзу подана до суду - 03.01.2019. Отже, третьою особою, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору не пропущено строк позовної давності на звернення до суду у даній справі.
Міська рада стверджує, що Об`єднанню комітетів для Євреїв Колишнього Радянського Союзу було відомо про право власності та його реєстрацію на спірні приміщення ще 19.03.2015, оскільки останнє зверталося в Управління комунальної власності з листом щодо передачі їм в оренду приміщення микви на вул.Арсенальській, 7.
Судом встановлено листом №123-2015 від 19.03.2015 юрист Представництва Американського об`єднання комітетів для євреїв бувшого радянського союзу звертався до Управління комунальної власності Львівської міської ради з проханням повідомити результати розгляду питання щодо надання в оренду Комітету микви, що знаходиться за адресою: м. Львів, вул.Арсенальна, 7.
Суб`єктом звернення у листі, на який звертає увагу міська рада, є Представництво Американського об`єднання комітетів для євреїв бувшого радянського союзу. Тоді як позивачем (третьою особою із самостійними вимогами) у цій справі є Об`єднання комітетів для Євреїв Колишнього Радянського Союзу (2200 Pennsylvania Avenue, NW East Tower, 4th Floor Washington, DC 20037), тобто зовсім інша юридична особа. Зі Статуту Об`єднання не вбачається про існування будь-яких структурних підрозділів, представництв, філій, уповноважених на представництво інтересів цієї корпорації. Отже, Об`єднання комітетів для Євреїв Колишнього Радянського Союзу звернулося з позовом до суду в цій справі в межах строку позовної давності. 
Враховуючи вищезазначене, рішення Господарського суду Господарського суду Львівської області від 28.01.2020 слід залишити без змін, а апеляційні скарги без задоволення.
Оскільки, апеляційні скарги до задоволення не підлягають, то відповідно понесені судові витрати на сплату судового збору за подання апеляційних скарг залишаються за скаржниками.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 271, 275, 276 281, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд,
П О С Т А Н О В И В :

1.          Апеляційні скарги Львівської міської ради б/н від 21.02.2020 та Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради б/н від 02.03.2020 залишити без задоволення.
2.           Рішення Господарського суду Львівської області від 28.01.2020 у справі № 914/1257/18 залишити без змін.
3.          Судовий збір сплачений за апеляційні скарги покласти на апелянтів.
4.          Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Строки та порядок оскарження постанов апеляційного господарського суду визначені в § 1 глави 2 Розділу IV ГПК України.

Повний текст постанови складено 22.10.2020.

Головуючий - суддя                                                                       Скрипчук О.С.

Суддя                                                                                          Кравчук Н.М.

Суддя                                                                                           Мирутенко О.Л.