ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

27 жовтня 2020 року 	м. Дніпро	справа № 160/12899/19	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді  Юрко І.В. (доповідач), суддів:  Чабаненко С.В., Чумака С.Ю.,     
секретарі судового засідання Сколишеві О.О.,
за участі представника позивача Вітько Є.О.,
представника відповідача Литвин Ю.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного уравління Держпраці у Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 березня 2020 року в адміністративній справі №160/12899/19 (головуючий суддя першої інстанції Коренева А.О.) за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельні технологічні мережі» до Головного уравління Держпраці у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В: 
Позивач 20.12.2020 року звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного уравління Держпраці у Дніпропетровській області, в якому просив визнати протиправною та скасувати Постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № ДН 2998/1861/АВ/ТД-ФС/584 від 27.11.2019 року.
В обґрунтовування позову зазначено, що відповідачем безпідставно та протиправно призначено та проведено інспекційне відвідування ТОВ «БТМ». Крім того, відповідач під час проведення інспекційного відвідування діяв поза межами своїх повноважень, оскільки таке відвідування було призначено на підставі інформації, наданої листом ГУ ПФУ України в Дніпропетровській області №17516/05-05/26 від 28.08.2019 року щодо фізичних осіб, які виконують роботи (надають послуги) за цивільно-правовими договорами в одного роботодавця більше року. А відтак, здійснення інспекційного відвідування з метою виявлення саме неоформлених трудових відносин на підприємстві, виявлення на підприємстві працівників щодо яких відсутні повідомлення про прийняття на роботу, є неправомірним. 
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 березня 2020 року позовні вимоги задоволено.
Визнано протиправною та скасовано Постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №ДН 2998/1861/АВ/ТД-ФС/584 від 27.11.2019 року.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду скасувати та прийняти постанову про відмову в задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Апелянт зазначає, що постанова про накладення штрафу на позивача була винесена на підставі акту №ДН2998/1861/АВ та у відповідності до Порядку №509, за порушення вимог ч.1 ст.21, ч.1 та ч.3  ст.24 КЗпП України. Відповідач вважає, що цивільно-правові угоди укладенні ТОВ «Будівельні технологічні мережі» з п`ятьма особами мають ознаки трудових договорів, оскільки відносини, які склалися між сторонами, мають системний характер (укладались на місяць) більше року підряд. 
Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Представник відповідача в судовому засіданні апеляційної інстанції вимоги апеляційної скарги підтримала, просила їх задовольнити.
Представник відповідача проти вимог апеляційної скарги заперечував.
Відповідно до частин першої та другої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на скаргу, встановила наступне. 
Судом першої інстанції встановлено, що Головним управлінням Держпраці у Дніпропетровської області в період з 11.10.2019 року по 25.10.2019 року проведено інспекційне відвідування зі здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю у ТОВ «БТМ», з питань виявлення неоформлених трудових відносин, місцезнаходження: 49000, м. Дніпро, вул. Воскресенська, буд. 41.
Під час інспеційного відвідування 15.10.2019 року відповідачем складена вимога №ДН2998/1861/НД про надання товариством документів для проведення інспекційного відвідування за 2018-2019 роки у строк до 10.00 год 16.10.2019 року, яка тримана позивачем (а.с.28 т.1).
17.10.2019 року позивачем на виконання вимоги № ДН2998/1861/НД від 15.10.2019 року надано: договори підряду, укладені у 2018-2019 роках, посадові інструкції, штатний розпис за 2018-2019 роки, протокол №1 від 02.06.2018 року, наказ №180702-1 від 02.06.2018 року, наказ №2 від 02.06.2018 року, правила внутрішнього трудового розпорядку від 02.06.2018 року, дані директора ОСОБА_1 , ліцензія №26-Л від 14.05.2019 року, дозвіл №1739.16.12 від 28.12.2016 року, дозвіл №1644.16.12 від 21.12.2016 року, статут від 18.04.2016 року, відомості з ЄДР від 20.04.2016 року, витяг з ЄДР від 20.04.2016 року, повідомлення про прийняття працівників на роботу, видаткові касові ордери, накази про призначення працівників 2016-2019 роки, книга обліку руху трудових книжок і вкладишів до них, журнали-ордери і відомості по рахунку 661 «розрахунки за заробітною платою за 2018-2019 роки, звіти про суми нарахування заробітної плати застрахованих осіб та суми нарахованого єсв за 2019 рік, податкові розрахунки сум доходу, нарахованого на користь фізичних осіб і утриманого з них податку за 2018-2019 роки, звіти про суми нарахування заробітної плати застрахованих осіб та суми нарахованого єсв за 2018рік, табеля обліку робочого часу за 2018-2019 роки, відомості на виплату готівки за 2018-2019роки, розрахунково-платіжна відомість за 2018-2019 роки.
За результатами інспекційного відвідування від 25.10.2019 року складений акт №ДН2998/1861/АВ та винесено припис про усунення виявлених порушень №ДН2998/1861/АВ/П.
На підставі акту Головним управлінням Держпраці у Дніпропетровської області 27.11.2019 року винесено постанову про накладення штрафу на ТОВ «БТМ» №ДН2998/1861/АВ/ТД-ФС/584 за порушення вимог ч.1 ст.21, ч.1,  3  ст.  24 КЗпП України  у розмірі 625950,00 грн. (54-58 т.1).
Позивач не погодився із постановою про накладення штрафу та оскаржив її до суду.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог з огляду на таке.
Процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю, визначає Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затверджений  постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 року №823  (далі по тексту - Порядок №823).
Судом першої інстанції при розгляді справи спростовано посилання позивача про порушення контролюючим органом порядку призначення та проведення інспекційного відвідування. 
Суд дійшов обґрунтованого висновку, що інспекційне відвідування ТОВ «БДМ» призначено та проведено ГУ Держпраці у Дніпропетровській області у відповідності до вимог Порядку №823, а тому такі посилання позивача не є підставою для скасування спірної постанови про накладення штрафу, з чим погоджується колегія суддів
В цій частині рішення суду першої інстанції позивачем не оскаржується, а тому судом апеляційної інстанції рішення суду в цій частині не перевіряється. 
Вирішуючи питання щодо наявності порушення трудового законодавства збоку позивача, суд враховує, що  законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.
Статтею 4 КЗпП України  визначено, що законодавство про працю складається з  Кодексу законів про працю України  та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.
За змістом  статті 21 КЗпП України  трудовий договір є угодою між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядку, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівнику заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
Працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором або угодою сторін.
З аналізу чинного законодавства вбачається, що трудовий договір - це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов`язаний виконувати роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється. Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва.
Взаємовідносини фізичної особи і роботодавця можуть виникати як на підставі трудового, так і на підставі цивільно-правового договору. При цьому сторони цивільно-правової угоди укладають договір в письмовій формі згідно з вимогами  ст.208 Цивільного кодексу України.
Загальне визначення цивільно-правового договору наведено у  ст.626 Цивільного кодексу України. Так, вказаною нормою встановлено, що договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Положеннями ч.1, ч.2  ст.837 Цивільного кодексу України  передбачено, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.
У відповідності до ч.1  ст.839 Цивільного кодексу України  підрядник зобов`язаний виконати роботу, визначену договором підряду, із свого матеріалу і своїми засобами, якщо інше не встановлено договором.
Згідно із ч.1  ст.901 Цивільного кодексу України  за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцю зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Такі угоди застосовуються для виконання конкретної роботи, що спрямована на одержання результатів праці, і у разі досягнення зазначеної мети, вважаються виконаними і дія їх припиняється.
Основною ознакою, що відрізняє цивільні відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес організації трудової діяльності. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату.
При цьому, виконавець, який працює за цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, хоча і може бути з ними ознайомлений, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик, працівник не зараховується до штату установи (організації), не вноситься запис до трудової книжки та не видається розпорядчий документ про прийом його на роботу на певну посаду.
Як встановлено судом, між позивачем (замовник) та громадянами ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 (виконавці послуг) укладено договори про надання послуг.
Відповідно до Договорів підряду укладених між позивачем (замовник) та Виконавцями - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , замовник доручає, а виконавець бере на себе зобов`язання за плату виконувати наступне: здійснення перевезення вантажу замовника автомобільним транспортом згідно заявок замовника (а.с.141, 143-144, 150,152, 156,158, 160-161, 163, 165-166, 168, 170, 172, 174, 176, 178, 180, 182, 184, 186, 188 т.1).
У договорах зазначено, що виконавець виконує роботу на свій ризик, самостійно організовує виконання роботи, не підлягає під дію правил внутрішнього трудового розпорядку. Заправка автомобіля здійснюється замовником або виконавцем за попередньою згодою сторін. Підтвердженням надання послуг є акт приймання-передачі послуг, який складається в останній день місяця, протягом якого були наданні послуги. (п.п. 1.2,1.4).
Із актів приймання-передачі послуг вбачається, що оплата здійснювалась за перевезення вантажу згідно заявок замовника протягом місяця на загальну відстань 500 км у розмірі визначеному договором (а.с.142, 145,  151, 153, 157, 159, 162, 164, 167, 169, 171, 173, 175, 177, 179, 181, 183, 185, 187, 189 т.1).
Тобто, оплата за вказаними договорами підряду здійснювалась за надання конкретних послуг, а не процес праці. 
Відповідно до договорів підряду укладених між позивачем (замовник) та виконавцями ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , останні надавали послуги з монтажу лінолеуму, демонтажу підвісної стелі з алюмінієвих панелей, шпаклівки стелі, ґрунтування стін, обклеювання настінної плитки, демонтажу шпалер, фарбування.
Так, договором підряду №24 від 01.10.18 року, який укладений між ТОВ «Будівельні технологічні мережі» та гр. ОСОБА_5 , встановлено, що замовник доручає, а виконавець бер на себе зобов`язання за плату виконати наступні роботи: демонтаж підвісної стелі з алюмінієвих панелей, монтаж плінтусів, ґрунтування стін, фарбування стелі, демонтаж підвісної стелі, шпаклівка стелі. Актом приймання-передачі наданих послуг від 31.10.2018 року за Договором підряду від 01.10.2018 року встановлено, що виконавцем у звітному місяці виконані наступні роботи: демонтаж підвісної стелі з алюмінієвих панелей - 55 кв.м, монтаж плінтусів - 24,7 кв.м, ґрунтування стін - 24,7 кв.м, фарбування стелі - 14,5 кв.м, демонтаж підвісної стелі - 26,8 кв.м, шпаклівка стелі -21,3 кв.м (а.с.146, 147 т.1).
Крім того, договором підряду №25 від 01.10.18 року укладеного між ТОВ «Будівельні технологічні мережі» та гр. ОСОБА_6 , встановлено, що замовник доручає, а виконавець бере на себе зобов`язання за плату виконати наступні роботи: демонтаж шпалер, ґрунтування стін, поклейка настінної плитки, шпаклівка стелі, демонтаж підвісної стелі, обклеювання настінної плитки. Актом приймання-передачі наданих послуг від 31.10.2018 року за вказаним вище договором встановлено, що виконавцем у звітному місяці виконані наступні роботи: демонтаж шпалер - 38,6 кв.м, ґрунтування стін - 15,6 кв.м, поклейка настінної плитки - 13,3 кв.м, шпаклівка стелі - 4,6 кв.м, демонтаж підвісної стелі - 15,9 кв.м, обклеювання настінної плитки – 9 кв.м (а.с.148, 149 т.1).
Так, договором підряду №28 від 01.10.18 року, який укладений між ТОВ «Будівельні технологічні мережі» та гр. ОСОБА_4 , встановлено, що замовник доручає, а виконавець бере на себе зобов`язання за плату виконати наступні роботи: монтаж лінолеуму, демонтаж підвісної стелі з алюмінієвих панелей, шпаклівка стелі, ґрунтування стін, обклеювання настінної плитки, демонтаж шпалер. Актом приймання-передачі наданих послуг від 31.10.2018 року за договором підряду від 01.10.2018 року встановлено, що виконавцем у звітному місяці виконані наступні роботи: монтаж лінолеуму - 14,7 кв.м, демонтаж підвісної стелі з алюмінієвих панелей - 55,2 кв.м, шпаклівка стелі - 21,3 кв.м, ґрунтування стін - 15,6 кв.м, обклеювання настінної плитки - 13,3 кв.м, демонтаж шпалер - 21,9 кв.м (а.с. 154, 155 т.1).
У вищезазначених договорах зазначено, що виконавець виконує роботу на свій ризик, самостійно організовує виконання роботи, не підлягає під дію правил внутрішнього трудового розпорядку. Підтвердженням надання послуг є акт приймання-передачі послуг, який складається в останній день місяця, протягом якого були наданні послуги (п.п. 1.2,1.4).
Апеляційний суд звертає увагу, що договори підряду, укладенні між позивачем та ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 укладались лише на один місяць, тому висновки відповідача про їх постійність та системність є безпідставними.
Разом з тим, умови цивільно-правових договорів, укладених між Товариством з обмеженою відповідальністю «Будівельні технологічні мережі» та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 чітко встановлюють, що виконавці виконують роботи на свій ризик, самостійно організовують безпечне виконання робіт, не підпадають під дію правил внутрішнього трудового розпорядку товариства, не мають права на одержання допомоги із соціального страхування, не сплачують страхові внески на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням.
Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що згідно штатного розпису позивача відсутні посади, на які позивач міг би приймати вищевказаних фізичних осіб на роботу як працівників на умовах трудового договору.
Отже, виконавці послуг ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 у перевіряємий період не входили до штату товариства, що підтверджується штатним розписом, не підпорядковувались правилам внутрішнього трудового розпорядку, не мали будь-якого підпорядкування посадовим особам позивача, жодний облік їх робочого часу позивачем не здійснювався, оплата за надані послуги здійснювалася згідно актів прийому наданих послуг.
Відтак, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що відносини між вказаними особами та позивачем відповідають ознакам цивільно-правового договору, з чим погоджується колегія суддів.
В силу приписів ч.2  ст.265 КЗпП України, юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі: фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.
Судом також встановлено, що Товариство за вказаних осіб сплачувало податок на доходи фізичних осіб, єдиний соціальний внесок та військовий збір, що, в свою чергу, підтверджується актами здавання-приймання виконаних робіт.
Вказані обставини апелянтом не оскаржуються та не спростовуються.
Відтак, в даному випадку цивільно-правові угоди, що укладені між позивачем та вищевказаними фізичними особами не містять ознак трудових договорів, зокрема: обов`язку виконавців бути присутнім на підприємстві у визначені робочі години, обов`язку дотримуватися правил внутрішнього трудового розпорядку; обов`язку підприємства забезпечувати виконавців матеріально-технічною базою; регламентації процесу праці, часу та тривалості робочого часу.
Між виконавцями та позивачем регулярно підписувалися акти прийняття-передачі виконаних робіт за цивільно-правовими угодами.
Апелянтом ані суду першої, ані суду апеляційної інстанції не надано доказів, які б підтверджували, що вищезазначені договори є трудовими договорами, та в матеріалах справи такі докази відсутні.
Крім того, чинним законодавством не передбачено обмежень на укладання цивільно-правових договорів у разі, якщо відповідні послуги стосуються основної діяльності суб`єкта господарювання.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 24.10.2019 року у справі №160/8664/18.
У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, інші, зазначені в апеляційній скарзі доводи, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних та обгрунтованих юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.
Згідно частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 77, 243, 250, 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
          
          П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Головного уравління Держпраці у Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 березня 2020 року в адміністративній справі №160/12899/19 залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 березня 2020 року в адміністративній справі №160/12899/19 залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з дати її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.
          Повне судове рішення складено 30 жовтня 2020 року.

   
Головуючий - суддя                                                                      І.В. Юрко 

                               суддя                                                                      С.В. Чабаненко 

                               суддя                                                                      С.Ю. Чумак