УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №285/39/15-ц Головуючий у 1-й інст. Васильчук Л. Й. 
Категорія 39 Доповідач Шевчук А. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       02 грудня 2020 року Житомирський апеляційний суд у складі:

                головуючої судді Шевчук А.М.,   
                                суддів: Талько О.Б., Коломієць О.С.,
за участі секретаря судового засідання Баліцької Т.М.,
       
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі 
справу за заявою  ОСОБА_1 про відстрочку виконання
у цивільній справі №285/39/15-ц за позовом Публічного акціонерного банку «Універсал Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 
на ухвалу Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 10 серпня 2020 року, яка постановлена під головуванням судді Васильчук Л.Й. у м. Новоград-Волинському,
в с т а н о в и в:

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою в порядку ст.435 ЦПК України. Просила відстрочити виконання рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 12 квітня 2016 року в справі №285/39/15-ц про стягнення з неї та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Універсал Банк» у солідарному порядку заборгованості в розмірі 140 856,88 швейцарських франків, що у гривневому еквіваленті по курсу НБУ становить 2 264 161,67 грн., із яких: за кредитним договором від 27 березня 2008 року №055-2008-950 у сумі 117 379,86 швейцарських франків, що у гривневому еквіваленті за курсом НБУ становить 1 886 787,32 грн., та за кредитним договором від 27 березня 2008 року №055-2008-949 у сумі 23 477,02 швейцарських франків, що у гривневому еквіваленті за курсом НБУ становить 377 374,32 грн., і судовий збір по 1 827 грн. із кожного відповідача, - до втрати чинності Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».
Свою заяву обґрунтовувала тим, що зазначене вище рішення суду набрало законної сили та на його виконання приватними виконавцями Житомирського виконавчого округу Волковою Є.О. та ОСОБА_3 відкриті виконавчі провадження №58335430, 58335473, 58335497, 58522635 із примусового виконання виконавчих листів у даній справі. Приватні виконавці вчиняють дії з примусової реалізації іпотечного майна, яке виступає в якості забезпечення своєчасного та повного виконання умов кредитних договорів у іноземній валюті, що слідує зі змісту договору іпотеки від 27 березня 2008 року за реєстром №928 у сукупності з постановою про опис та арешт майна боржника від 04 березня 2019 року. Однак, 07 червня 2014 року набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», підпунктом 1 пункту 1 якого передбачено, що не може бути примусово стягнуте нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами – резидентами України в іноземній валюті, за умови, що таке майно використовується як місце постійного проживання позичальника або є об`єктом будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна не перевищує 140 кв.м для квартири та 250 кв.м для житлового будинку. Наполягає, що приватні виконавці вчиняють виконавчі дії з примусової реалізації квартири, яка використовується як місце її та ОСОБА_2 постійного проживання, та яка перебуває в іпотеці, а іншого нерухомого житлового майна у її власності немає, при цьому загальна площа квартири, яка є предметом іпотеки, не перевищує 140 кв.м. Вважає такі обставини винятковими, які зумовлюють відстрочення виконання рішення суду про виселення її зі спірної квартири. 

Ухвалою Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 10 серпня 2020 року в задоволенні заяви про відстрочку виконання відмовлено. 

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, просить ухвалу скасувати та постановити нове судове рішення, яким заяву про відстрочку виконання задовольнити. Зазначає, що мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрати кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки у випадку невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє його стягувати примусово. Наполягає на тому, що обставини даної справи повністю відповідають положенням Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Протягом дії зазначеного Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм. 

Акціонерне товариство «Універсал Банк», як правонаступник Публічного акціонерного банку «Універсал Банк», подало відзив на апеляційну скаргу. Просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити та залишити ухвалу суду першої інстанції без змін. Зазначає, що звертаючись до суду із заявою про відстрочку виконання, ОСОБА_1 не зазначила про дії, які будуть нею вчинятися протягом строку в разі відстрочення для настання реальної можливості виконання рішення суду, відповідні докази на підтвердження своїх сподівань/очікувань чи запланованих дій не надала. Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» передбачає зупинення виконання рішення на час дії мораторію, а не відстрочку виконання рішення, яка можлива у виняткових випадках за наявності обставин, що утруднюють виконання рішення. Рішення у даній справі стосується стягнення заборгованості за кредитними договорами, а тому відстрочка виконання до втрати чинності Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» суперечить вимогам чинного законодавства. 

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з огляду на наступне.

Сторонами визнається обставина, що рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області у справі №285/39/15-ц із ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь банка стягнута заборгованість за кредитними договорами від 27 березня 2008 року №№055-2008-950;055-2008-949 та вирішено питання судового збору. Рішення набрало законної сили.

Статтею 18 ЦПК України встановлено обов`язковість судових рішень. Так, частиною першою зазначеної статті передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

За змістом частини першої ст.435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення. 

Згідно з частиною третьою ст.435 ЦПК України підставою для відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Частиною четвертою зазначеної статті визначено, що вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору;  2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан;  3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови (ч.5 ст.435 ЦПК України).

При вирішенні заяви сторони про відстрочку або розстрочку виконання рішення, встановлення або зміну способу й порядку його виконання суду потрібно мати на увазі, що її задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім`ї, відсутність у нього майна, яке за рішенням суду має бути передане стягувачу, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

Аналогічне положення міститься у Законі України «Про виконавче провадження», відповідно до якого, у виняткових випадках за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, державний виконавець за власною ініціативою чи за заявою сторін, а також самі сторони мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання, а також про встановлення або зміну способу порядку виконання.

Перелік обставин, що утруднює виконання судового рішення, наведений у цій статті, не є вичерпним, тому суд у кожному конкретному випадку повинен визначити, чи є обставини, на які посилається боржник, такими.

Нормами ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як на підставу для відстрочки виконання рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області ОСОБА_1 посилається на чинність Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Вважає, що дія цього Закону робить неможливим виконання рішення суду про стягнення з неї та ОСОБА_2 кредитної заборгованості, а приватним виконавцем вчиняються дії щодо виконання рішення суду за рахунок предмета іпотеки, а саме: квартири АДРЕСА_1 , яка є її єдиним житлом.

Також сторонами визнається обставина, що станом на час розгляду судом заяви про відстрочку виконання виконавчі листи перебувають на примусовому виконанні у приватного виконавця Житомирського виконавчого округу Волкової Є.О., оскільки приватний виконавець Ковальський М.Р. зупинив діяльність.

Так, постановою від 04 березня 2019 року про опис та арешт майна боржника в межах виконавчого провадження №58522635 накладено арешт на однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 (а.с.7-8).

Зазначена квартира є предметом договору іпотеки від 27 березня 2008 року, укладеного між ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 (а.с.5-6). За умовами договору іпотеки ОСОБА_1 передала зазначену вище квартиру в іпотеку в забезпечення виконання основних зобов`язань – кредитних договорів від 27 березня 2008 року №№055-2008-949, 055-2008-950.

Арешт майна боржника – виконавча дія, яка застосовується виконавцем у межах виконавчого провадження з метою для забезпечення реального виконання рішення.

Відповідно до змісту підпункту 1 пункту першого Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом дії цього Закону не може бути примусово звернено стягнення (відчужене без згоди власника) на майно, що віднесене до об`єктів житлового фонду (нерухоме житлове майно), об`єкт незавершеного житлового будівництва, майнові права на нього, що є предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення виконання зобов`язань фізичної особи (позичальника або майнового поручителя) за кредитами, наданими йому кредитними установами – резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного житлового будівництва, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не має іншого нерухомого житлового майна; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв.м для квартири та 250 кв.м для житлового будинку.

У пункті четвертому Закону зазначено, що протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Поняття мораторій у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов`язання (пункт другий частини першої статті 263 ЦК України).

Матеріали справи не містять відомостей про те, що рішенням суду звернуто стягнення на предмет іпотеки – квартиру АДРЕСА_1 . Натомість із постанови від 04 березня 2019 року про опис та арешт майна боржника вбачається, що арешт накладено на квартиру в межах виконавчого провадження за рішенням суду про стягнення заборгованості, а не про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Сама по собі чинність положень Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не може бути визнана тією обставиною, що ускладнює виконання рішення, а тому, з огляду на приписи статті 435 ЦПК України не є підставою для відстрочки виконання рішення суду.

Окрім того, у ході примусового виконання рішення суду приватним виконавцем здійснено перевірку майнового стану позичальника ОСОБА_1 та встановлено, що згідно з відповіді ПФ України на електронний запит приватного виконавця про осіб-боржників, які працюють за трудовими та цивільно-правовими договорами, про останнє місце роботи було встановлено, що ОСОБА_1 працевлаштована та отримує заробітну плату в Акціонерному товаристві «Банк Кредит «Дніпро». За таких обставин, 30 червня 2020 року приватним виконавцем Волковою Є.О винесена постанова про звернення стягнення на заробітну плату в рамках зведеного виконавчого провадження №58522635. Отже, виконання рішення суду при примусовому виконанні може здійснюватися не лише за рахунок звернення стягнення на об`єкті нерухомого майна фізичної особи, а й за рахунок звернення стягнення на її заробітну плату.

Решта доводів апеляційної скарги не потребує додаткового правового обгрунтування. Дані обставини були предметом розгляду судом першої інстанції. Їм правильно надана оцінка на підставі доказів, які містяться у матеріалах справи. Доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди із ухвалою суду першої інстанції, оцінкою судом першої інстанції доказів та фактично грунтуються на переоцінці доказів.

За таких обставин, ухвала суду постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують. Отже, ухвала залишається без змін, що відповідає приписам ст.375 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374-375,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 10 серпня 2020 року – без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуюча Судді:

Повний текст постанови складений 10 грудня 2020 року.