ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2020 року	Львів	Справа № 260/2182/20 пров. № А/857/11092/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
головуючого судді          Шавеля Р.М.,
суддів                              Улицького В.З. та Кузьмича С.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 23.07.2020р. в адміністративній справі за позовом Національної академії внутрішніх справ до ОСОБА_1 про відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням курсанта під час навчання у вищому навчальному закладі із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських (суддя суду І інстанції: Дору Ю.Ю., час та місце ухвалення рішення суду І інстанції: 23.07.2020р., м.Ужгород; дата складання повного тексту рішення суду І інстанції: не зазначена),-

В С Т А Н О В И В:

27.05.2020р. (згідно з відтиском поштового штемпеля на конверті) позивач Національна академія внутрішніх справ звернулася до суду з адміністративним позовом, в якому просила поновити строк звернення до суду із розглядуваним позовом; стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача вартість витрат, пов`язаних з утриманням курсанта під час навчання у вищому навчальному закладі із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, в сумі 64967 грн. 66 коп.; стягнути з відповідача понесені судові витрати (а.с.1-10, 80).

Розгляд цієї справи, що віднесена процесуальним законом до справ незначної складності, проведено судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження із повідомленням (викликом) сторін (а.с.82-84).

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 23.07.2020р. заявлений позов задоволено; стягнуто з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача Національної академії внутрішніх справ вартість витрат, пов`язаних з утриманням курсанта під час навчання у вищому навчальному закладі із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, в сумі 64967 грн. 66 коп. (а.с.95-99).

Не погодившись із винесеним судовим рішенням, його оскаржив відповідач ОСОБА_1 , який покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що у своїй сукупності призвело до невірного вирішення спору, просить апеляційний суд скасувати рішення суду першої інстанції та позовну заяву залишити без розгляду по причині пропуску строку звернення до суду із розглядуваним позовом (а.с.122-137).
Вимоги за апеляційною скаргою обґрунтовує тим, що позивач був обізнаний про порушення своїх прав з 10.08.2018р., оскільки наказом Головного управління /ГУ/ Національної поліції /НП/ у м.Києві № 805 о/с від 10.08.2018р. відповідач звільнений зі служби в поліції за п.7 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію». Вказана обставина презюмує факт обізнаності позивача про порушення його прав саме з 10.08.2018р. і вказує на початок перебігу місячного строку на звернення до суду із позовом щодо захисту своїх прав та інтересів у сфері відносин публічної служби.
Під час розгляду справи позивачем не наведено поважних причин пропуску вказаного строку, які об`єктивно були непереборними.
Постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018р. у справі № 804/285/16, якою визначено юрисдикцію аналогічного спору, оприлюднена в Єдиному державному реєстрі судових рішень 03.01.2019р., тому саме з цього часу позивач був обізнаний про необхідність звернення з аналогічним позовом в порядку адміністративного судочинства.
Факт отримання позивачем матеріалів позовної заяви у травні 2020 року не спростовує вказані твердження.

Інший учасник справи не подав до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, визначеного в ухвалі про відкриття апеляційного провадження, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Апеляційний розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження за правилами ст.311 КАС України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Як встановлено під час судового розгляду, наказом ректора Національної академії внутрішніх справ № 128 о/с від 11.08.2014р. відповідача ОСОБА_1 з 15.08.2014р. зараховано курсантом першого курсу денної форми навчання для здобуття освітньо-кваліфікаційного рівня бакалавра за державним замовленням до Національної академії внутрішніх справ /НАВС/ (а.с.20).
Статтею 18 Закону України «Про міліцію», наказом МВС України № 150 від 14.05.2007р. «Про затвердження Типового договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України» (діючих на момент виникнення правовідносин) передбачено, що підготовка фахівців у ВНЗ МВС України здійснюється на підставі договору, який укладається між навчальним закладом, головним управлінням (управлінням) МВС України та особою, яка навчається.
На виконання вищевказаних нормативних документів 25.08.2014р. між НАВС, комплектуючим підрозділом - УМВС України в Закарпатській обл. та відповідачем укладено трьохсторонній договір № 14-269 про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України (НАВС) (а.с.21-22).
Відповідно до умов цього Договору відповідач навчався за рахунок коштів державного бюджету і зобов`язувався після закінчення навчання відпрацювати не менше трьох років за місцем розподілу, а у разі відмови від подальшого проходження служби протягом перших трьох років після закінчення навчання - відшкодувати витрати, пов`язані з утриманням у навчальному закладі.
06.08.2015р. опубліковано Закон України № 580-VIII від 02.07.2015р. «Про Національну поліцію», який відповідно до ч.1 Прикінцевих та перехідних положень набирає чинності через три місяці з дня, наступного за днем його опублікування, тобто 07.11.2015р.
Відповідно до ч.5 Прикінцевих та перехідних положень цього Закону Закон України «Про міліцію» визнаний таким, що втратив чинність.
Згідно з ч.9 Прикінцевих та перехідних положень вказаного Закону працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.
Враховуючи положення наведеного Закону, бажання ОСОБА_1 продовжувати навчання та службу в поліції, наказом НАВС № 192 о/с від 06.11.2015р. відповідача було звільнено з ОВС з продовженням навчання в НАВС у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу (службу) в інші міністерства, центральні органи виконавчої влади (установи, організації) (а.с.23).
Наказом НАВС № 202 о/с від 11.11.2015р. відповідача з 07.11.2015р. призначено на посаду курсанта 2-го курсу з присвоєнням спеціального звання капрала поліції (а.с.24).
Також ч.3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України № 901-XIII від 23.12.2015р. «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що вищі навчальні заклади із специфічними умовами навчання, що належать до сфери управління Міністерства внутрішніх справ України і здійснювали навчання курсантів, слухачів, ад`юнктів та докторантів за державним замовленням з підготовки фахівців для потреб міліції, продовжують їх навчання та підготовку як фахівців для Національної поліції в межах раніше доведеного державного замовлення для потреб міліції.
Таким чином, у зв`язку з реформуванням правоохоронної системи, прийняттям Закону України «Про Національну поліцію» та постанови КМ України № 730 від 16.09.2015р. «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ», міліцію як орган державної влади було повністю ліквідовано.
У зв`язку з цим виникла необхідність внесення відповідних змін до договору в частині заміни замовника з Головного управління МВС України (яке було ліквідовано) на Головне управління Національної поліції (відповідно утворено), шляхом укладання додаткового договору відповідно до п.7.3 вказаного договору. 
05.06.2018р. договір було доповнено додатковим договором № 1, що став його невід`ємною частиною.

Отже, з 15.08.2014р. по 21.06.2018р. відповідно до умов укладеного договору № 14-269 від 28.08.2014р. відповідач у період навчання перебував на державному забезпеченні харчуванням, речовим майном, грошовим утриманням, медичним забезпеченням та житлом із наданням комунальних послуг.
Відповідно до наказу НАВС № 886 від 21.06.2018р. відповідачу присуджено ступінь вищої освіти бакалавр за напрямом підготовки «Правознавство» та видано документ про вищу освіту, відраховано з числа курсантів НАВС у зв`язку із завершенням навчання за освітньо-професійною програмою (а.с.26).
Після закінчення навчання, відповідно до умов вказаного договору відповідача направлено для подальшого проходження служби до комплектуючого підрозділу.
Починаючи з 27.06.2018р., відповідача призначено оперуповноваженим сектору кримінальної поліції відділу поліції № 1 Головного управління Національної поліції у м.Києві, що підтверджується витягом з наказу № 616 о/с від 27.06.2018р. (а.с.28).
Наказом ГУ НП у м.Києві № 805 о/с від 10.08.2018р. відповідача звільнено з посади оперуповноваженого сектору кримінальної поліції відділу поліції № 1 Дарницького управління поліції ГУ НП у м.Києві, згідно Закону України «Про Національну поліцію», за п.7 ч.1 ст.77 (за власним бажанням), на підставі поданого ним рапорту (а.с.29, 30).

Таким чином, відповідач навчався у НАВС з 15.08.2014р. по 21.06.2018р., вартість витрат, пов`язаних з утриманням його у навчальному закладі, склала 64967 грн. 66 коп.
Із сумою витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі, відповідача ознайомлено під підпис та поінформовано про необхідність відшкодування зазначеної суми.

Зокрема, у довідках про доходи та відрахування розраховано грошове утримання відповідача за період навчання з вересня 2014 року по червень 2018 року; вартість витрат, яка підлягає відшкодуванню, становить 13840 грн. 13 коп.
В довідках витрат коштів на харчування (фактичне перебування на харчовому забезпеченні) розраховано витрати на продовольче забезпечення відповідача за період навчання з серпня 2014 року по червень 2018 року. Вартість витрат на харчування, яка підлягає відшкодуванню, становить 15708 грн. 67 коп. 
Згідно довідок про забезпечення медичними препаратами перемінного особового складу за 2014-2018 роки розраховано вартість медичних препаратів, отриманих відповідачем під час навчання, яка підлягає відшкодуванню, становить 96 грн. 51 коп.
Відповідно до довідок про забезпечення речовим майном за 2014-2018 роки розраховано вартість речового майна, отриманого відповідачем під час навчання, яка підлягає стягненню та становить 7231 грн. 60 коп.
У довідках про фактичні витрати на оплату комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв розраховано вартість комунальних послуг за весь період навчання (без врахування періодів перебування у відпустках та днів звільнення від навчального процесу). Вартість комунальних послуг та спожитих енергоносіїв за період навчання, яка підлягає відшкодуванню, становить 28090 грн. 75 коп. (а.с.31-57).
Листом НАВС № 46/10-871 від 28.11.2018р. відповідача було поінформовано про необхідність сплати суми витрат, пов`язаних із утриманням у вищому навчальному закладі (а.с.58-61).

Згідно матеріалів справи до НАВС грошові кошти, будь-які звернення щодо добровільної сплати боргу або способів його сплати (розстрочення суми заборгованості тощо), від відповідача не надходили, через що позивач намагався вирішити спір в судовому порядку.

У лютому 2019 року НАВС звернулася до суду з цивільним позовом до ОСОБА_1 про відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі, у сумі 64967 грн. 66 коп.
Ухвалою Воловецького районного суду Закарпатської обл. від 28.02.2019р. відкрито провадження у справі та вирішено розгляд цивільної справи проводити у порядку загального позовного провадження.
Ухвалою цього суду від 19.03.2019р. провадження у справі закрито на підставі п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України; роз`яснено позивачу право на звернення до суду із вказаним позовом у порядку адміністративного судочинства.
Судове рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що Велика Палата Верховного Суду в постанові від 05.12.2018р. у справі № 818/1688/16 вказала, що спори пов`язані з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її зарахування на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, й питаннями відповідальності за рішення, дії чи бездіяльність на відповідній посаді, що призвели до завдання шкоди/збитків, навіть якщо залучення її до відповідальності способом подання відповідного позову про стягнення такої шкоди/збитків відбувається після її звільнення з державної служби, мають розв`язуватися порядком адміністративного судочинства.
Постановою Закарпатського апеляційного суду від 19.06.2019р. апеляційну скаргу НАВС задоволено; ухвалу Воловецького районного суду Закарпатської обл. від 19.03.2019р. скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Відповідно до постанови Касаційного цивільного суду від 18.12.2019р. касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено; постанову Закарпатського апеляційного суду від 19.06.2019р. скасовано; ухвалу Воловецького районного суду Закарпатської обл. від 19.03.2019р. залишено в силі (а.с.13-17).
Наведену постанову суду касаційної інстанції отримана позивачем 20.01.2020р. (а.с.12).

          Приймаючи рішення по справі та задовольняючи заявлений позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач, якого звільнено з органів поліції за п.7 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» (за власним бажанням) до відпрацювання трирічного строку, зобов`язаний відшкодувати фактичні витрати, пов`язані з його утриманням у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України, у розмірі 64967 грн. 66 коп., що підтверджується довідками-розрахунками витрат, пов`язаних з утриманням у Національній академії внутрішніх справ, долученими до матеріалів справи.

Між тим, такі висновки суду першої інстанції, на думку колегії суддів, не у повній мірі відповідають нормам процесуального права і фактичним обставинам справи, з наступних підстав.

          Ключовим питанням під час вирішення наведеного спору є дотримання строку звернення до суду із розглядуваним позовом.
          Наведене питання вирішено судом в ухвалі від 04.06.2020р. про відкриття провадження в адміністративній справі, згідно якої позивач звертався до Воловецького районного суду Закарпатської обл. в порядку цивільного судочинства із аналогічним позовом у межах строку, визначеного КАС України. Після закриття провадження у справі та повернення цивільної справи з суду касаційної інстанції матеріали позовної заяви були повернуті Воловецьким районним судом Закарпатської обл. та отримані позивачем лише 19.05.2020р. (а.с.18-19).
Отже, враховуючи, що при первинному зверненні з даною позовною заявою до Воловецького районного суду Закарпатської обл. позивачем не було пропущено шестимісячний строк звернення з позовною заявою, визначений приписами ст.122 КАС України, а до Закарпатського окружного адміністративного суду позивач звернувся поза межами строку, визначеного ст.122 КАС України з незалежних від нього причин - після винесення рішення Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду про закриття провадження та роз`яснення щодо юрисдикційної підсудності адміністративному суду, причини пропуску строку звернення до суду з даним позовом слід визнати поважними (а.с.82-84).

Колегія суддів вважає наведені висновки суду першої інстанції помилковими і такими, що не відповідають фактичним обставинам справи, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єкта владних повноважень.
За визначеннями п.п.1, 2 ч.1 ст.4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Згідно з ч.4 ст.74 Закону України «Про Національну поліцію» особи, які навчаються за державним замовленням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, у разі дострокового розірвання контракту про здобуття освіти з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2, 4 частини першої статті 77 цього Закону, а також поліцейські, звільнені зі служби в поліції протягом трьох років після закінчення вищезазначених навчальних закладів з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2, 4 частини першої статті 77 цього Закону, відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов`язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
У разі відмови від добровільного відшкодування витрат, зазначених у частині четвертій цієї статті, таке відшкодування здійснюється в судовому порядку (ч.5 ст.74 цього Закону).

Відповідно до ч.5 ст.122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
При вирішенні наведеного процесуального питання колегія суддів враховує правову позицію, висловлену Верховним Судом по аналогічній категорії справ, зокрема, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018р. у справі № 804/285/16, згідно якої спори щодо проходження публічної служби охоплюють спори, які виникають з моменту прийняття особи на посаду і до її звільнення, зокрема й питання відповідальності за невиконання договору підготовки фахівця, що зумовлює відшкодування фактичних витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі, навіть якщо подання відповідного позову про відшкодування витрат відбувається після її звільнення з публічної служби, а тому до таких спорів підлягають застосуванню норми частини п`ятої статті 122 КАС України.

Зі змісту заявленого позову слідує, що предметом розгляду у даній справі є питання стягнення з відповідача на користь позивача суми витрат, пов`язаних з його утриманням під час навчання у Національній академії внутрішніх справ.
З врахуванням зазначеного, до спірних правовідносин слід застосовувати норми ч.5 ст.122 КАС України.

          Відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, здійснюється в порядку, який визначений КМ України.
Зокрема, відповідно до п.п.5, 6 Порядку відшкодування особами витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, затв. постановою КМ України № 261 від 12.04.2017р., після видання наказу про звільнення (відрахування з вищого навчального закладу) особи керівник органу поліції (вищого навчального закладу) або за його дорученням інша посадова особа видає зазначеній особі під підпис повідомлення із зобов`язанням протягом 30 діб з моменту отримання повідомлення відшкодувати МВС витрати із зазначенням їх розміру та реквізитів розрахункового рахунка для перерахування коштів.
Таке повідомлення може бути надіслано особі рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення за останнім місцем реєстрації, зазначеним у матеріалах її особової справи.
У разі звільнення особи до відпрацювання нею трьох років після закінчення вищого навчального закладу орган поліції, в якому особа проходила службу, невідкладно повідомляє про це вищому навчальному закладу, в якому особа навчалася.
Особа має право здійснити відшкодування витрат з розстроченням платежу до одного року. У такому випадку особа укладає з вищим навчальним закладом, у якому вона навчалася, договір у письмовій формі, де зазначаються строки та розміри платежів.
Згідно з п.8 вказаного Порядку у разі відмови від добровільного відшкодування витрат, а також у разі порушення особою умов договору, укладеного відповідно до пункту 6 цього Порядку, таке відшкодування здійснюється в судовому порядку.

Отже, із змісту наведеного вбачається, що зверненню до суду із розглядуваним позовом передує складання вищим навчальним закладом розрахунку фактичних витрат, доведення такого до особи з пропозицією добровільного відшкодування цих витрат. Лише у випадку відмови добровільно відшкодувати такі витрати, їх стягнення здійснюється з відповідача в судовому порядку.

          Згідно довідки про вартість витрат, пов`язаних з утриманням у Національній академії внутрішніх справ, складеній 21.06.2018р., сума витрат, пов`язаних з утриманням у НАВС, склала 64967 грн. 66 коп.; із вказаною довідкою відповідач був ознайомлений під розпис (а.с.31).
          Також 28.11.2018р. листом позивача № 46/10-871 від 28.11.2018р. доведено до відповідача вимогу про необхідність відшкодування вказаних витрат (а.с.58, 59-60).
          В подальшому позивач звертався до суду із відповідним позовом в порядку цивільного судочинства.
Постановою Касаційного цивільного суду від 18.12.2019р. касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено; постанову Закарпатського апеляційного суду від 19.06.2019р. скасовано; ухвалу Воловецького районного суду Закарпатської обл. від 19.03.2019р. про закриття провадження в цивільній справі № 300/172/19 залишено в силі (а.с.13-17).

З огляду на вказані обставини, починаючи з 18.12.2019р. (дати остаточного вирішення питання про закриття провадження в цивільній справі № 300/172/19), розпочався перебіг строку на реалізацію позивачем свого права на звернення до суду з адміністративним позовом про стягнення вказаних витрат у примусовому порядку.
Позовна заява Національній академії внутрішніх справ скерована до суду лише 27.05.2020р. (згідно відбитку поштового штемпеля на конверті), при цьому покликання на отримання документів від суду першої інстанції 19.05.2020р. колегія суддів вважає необґрунтованими.

Поважними причинами пропуску строку звернення до суду із позовом визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.
За загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.
Встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами передбачено законом з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених КАС України, певних процесуальних дій.
Інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа «Стаббігс на інші проти Великобританії», справа «Девеер проти Бельгії»).
Так, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наполягає на тому, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (рішення Європейського суду у справі «Перез де Рада Каванілес проти Іспанії» від 28.10.1998р., заява № 28090/95, п.45). Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.
Окрім цього, Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п.1 ст.32 Конвенції), наголошує, що застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (п.51 рішення від 22.10.1996р. за заявами №№ 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; п.570 рішення від 20.09.2011р. за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).
У рішенні «Міраґаль Есколано та інші проти Іспанії» Європейський суд встановив, що строки позовної давності, яких заявники мають дотримуватися при поданні скарг, спрямовані на те, щоб забезпечити належне здійснення правосуддя і дотримання принципів правової певності. Сторонам у провадженні слід очікувати, що ці норми будуть застосовними (рішення від 25.01.2000р., п.33).

Колегія суддів зазначає, що позивач у даній справі мав усі правові підстави для вчасного звернення до суду з відповідним позовом у вказані строки, будь-яких перешкод для реалізації такого права матеріали справи не містять, як і підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними.
Таким чином, враховуючи те, що позивачем пропущений встановлений законом строк звернення до суду з даним позовом і ним не надано суду належних обґрунтувань та доказів на підтвердження поважності причин пропуску цього строку, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для поновлення строку звернення до суду з даним позовом та про наявність підстав для залишення позовної заяви без розгляду у відповідності до вимог ст.123 КАС України.

Обставини звернення позивача з позовною заявою до Воловецького районного суду Закарпатської обл. в порядку цивільного судочинства, який закрив провадження через визначення юрисдикції наведеного спору в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018р. у справі № 804/285/16, не можуть вважатися поважними причинами пропуску строку звернення до суду.
Підставами для визнання причин пропуску строку звернення із позовом поважними, визнаються лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.
При цьому, викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі від 04.06.2020р. висновок про визнання поважними причин пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду, був передчасним, а відтак колегія суддів убачає підстави для застосування норми ч.4 ст.123 КАС України. 

Доводи позивача про поважність причин пропуску строку звернення до суду у зв`язку тривалим неповерненням матеріалів справи також не можуть бути прийняті до уваги, оскільки позивачем не доведено, які саме матеріали були повернуті йому загальним судом; через які документи він об`єктивно не міг звернутися до суду із розглядуваним адміністративним позовом, а також ним не надано доказів вжиття своєчасних заходів для витребування таких доказів з Воловецького районного суду Закарпатської обл.
При цьому, позивач не був позбавлений можливості своєчасного (протягом одного місяця від 18.12.2019р. як дати остаточного вирішення питання про закриття провадження в цивільній справі № 300/172/19) звернення до суду із адміністративним позовом з подальшим долученням всіх необхідних документів.

Звідси, є наявними достатні та належні підстави для залишення позовної заяви НАВС без розгляду на підставі ч.4 ст.123, п.8 ч.1 ст.240 КАС України, оскільки ним не дотриманий строк звернення до суду із розглядуваним позовом, а наведені причини пропуску строку визнані неповажними.

Відповідно до ч.1 ст.8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права.
Оцінюючи дійсні обставини справи, що перешкоджали здійсненню процесуального права на звернення до суду, а також обставини, на які позивач посилається як на поважні, суд першої інстанції повинен був надати оцінку та провести об`єктивний аналіз всіх наведених у позові доводів та обставин справи, що дозволило б дати відповідь на питання про те, чи позивач за встановлених обставин мав дійсну можливість своєчасно реалізувати своє право на звернення до суду.

          З огляду на вказане, не применшуючи значення дотримання строків звернення до адміністративного суду, встановлених ст.122 КАС України, колегія суддів вважає, що порушення процесуальної норми повинно бути підставою для скасування судового рішення із залишенням позову без розгляду лише за умови, якщо останнє за своєю суттю є необґрунтованим та/або незаконним й підлягало би скасуванню чи зміні навіть за відсутності вказаної підстави.
Оскільки позивачем не наведено поважних причин, які б перешкоджали йому реалізувати своє право на звернення до суду із відповідним позовом своєчасно, тому колегія суддів вважає, що заявлений позов підлягає залишенню без розгляду.

Таким чином, колегія суддів приходить до переконання про те, що судом першої інстанції помилково не досліджено питання своєчасності звернення позивача до суду із розглядуваним позовом, не застосовано наслідків пропуску такого строку без поважних причин.

          Відповідно до ч.1 ст.319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Оскільки позивачем пропущений строк звернення із розглядуваним позовом, поважних причин пропуску вказаного строку останнім не наведено, тому постановлене судом першої інстанції рішення відповідно до ч.1 ст.319 КАС України підлягає скасуванню, а заявлені позовні вимоги - залишенню без розгляду в зв`язку з пропуском строку звернення до суду, з вищевикладених мотивів.
Також в порядку ст.139 КАС України та Закону України «Про судовий збір» належить стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань НАВС судові витрати у вигляді сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 3153 грн.

Керуючись ст.139, ч.4 ст.229, ч.3 ст.243, ст.310, ч.2 ст.313, п.3 ч.1 ст.315, ст.319, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 23.07.2020р. в адміністративній справі № 260/2182/20 скасувати та прийняти нову постанову, якою позов Національної академії внутрішніх справ до ОСОБА_1 про відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням курсанта під час навчання у вищому навчальному закладі із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, - залишити без розгляду в зв`язку з пропуском строку звернення до суду без поважних причин.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (місцепроживання: АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний податковий номер НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Національної академії внутрішніх справ (юридична адреса: 03035, м.Київ, вул.Солом`янська, 1; код ЄДРПОУ 08751177) судові витрати у вигляді сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 3153 грн. (три тисячі сто п`ятдесят три) грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку у випадках, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	Р. М. Шавель 	
судді	 	В. З. Улицький 	
 	 	С. М. Кузьмич  	
Дата складення повного тексту судового рішення: 25.11.2020р.