ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/1675/19  Номер провадження 22-ц/814/1662/20	Головуючий у 1-й інстанції Андрієнко Г.В.  Доповідач ап. інст. Пікуль В. П.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2020 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Пікуля В.П.,
суддів Карпушина Г.Л., Одринської Т.В.,
при секретарі Філоненко О.В.,

розглянувши у відкритому судому заданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивачів – ОСОБА_1 на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 01 червня 2020 року (повний текст рішення суду складено 11 червня 2020 року) по справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И В :
ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовних вимог та рух справи в суді першої інстанції
У лютому 2019 року ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом до  ОСОБА_4  про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням посилаючись на те, що позивачам на праві приватної власності належить квартира за адресою: АДРЕСА_1 . У даній квартирі зареєстровані позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Крім них, у цій квартирі до травня 2016 року проживав та був зареєстрований ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Також до 1998 року проживав та був зареєстрований до 23 лютого 2017 року ОСОБА_4 (син від першого шлюбу ОСОБА_5 та брат по батькові ОСОБА_3 ).
Заочним рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 20 січня 2017 року відповідача було визнано таким, що втратив право користування житловим указаним приміщенням, оскільки той не проживав у спірній квартирі понад шість місяців, не сплачував комунальних послуг, разом із тим, на підставі цього рішення ОСОБА_4 був знятий з реєстрації місця проживання. У подальшому вказане рішення скасоване судом апеляційної інстанції, у задоволенні позову відмовлено, і касаційним судом таке рішення залишено без змін.
Зазначають, що відповідач не проживає в даній квартирі з 1998 року по теперішній час, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, особистих речей в квартирі не має і взагалі жодного разу після смерті свого батька у квартиру не з`являвся. Незважаючи на даний факт, відповідач вважає себе законним користувачем квартири, подаючи при цьому позови про скасування реєстрації місця проживання позивачів та визнання недійсною приватизації квартири. Перешкод в користуванні жилим приміщенням відповідачу ніким не створювалось.
Крім того, той факт, що відповідач не проживає у квартирі понад один рік без поважних причин засвідчено шляхом складання актів від 15 червня 2016 року, 07 вересня 2016 року, 07 листопада 2016 року, 05 лютого 2019 року. ОСОБА_4 має власне житло за адресою: АДРЕСА_2 . Вказують, що відповідач не є особою, яка тимчасово залишила місце свого проживання та не користується спірною квартирою не у зв`язку з тим, що виїхав з постійного місця проживання за умовами і характером роботи або у зв`язку з навчанням, у тому числі за кордоном. На даний час він фактично проживає на території Російської Федерації.
Вважають, що ОСОБА_4 втратив право користування житловим приміщенням квартири у зв`язку з тривалою понад один рік відсутністю за місцем реєстрації, а тому як власники вимушені звернутися до суду за захистом свої прав, оскільки останнім створені перешкоди у здійсненні права користування і розпорядження своїм майном. 
Просили визнати ОСОБА_4 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, квартирою АДРЕСА_3 ; судові витрати по справі стягнути з відповідача. 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 01 червня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням відмовлено.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
Не погодившись з зазначеним рішенням його в апеляційному порядку оскаржила представник позивачів – ОСОБА_1 . Просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що ОСОБА_4 з 1998 року проживає на території Російської Федерації, в Україну майже не приїздив, спірною квартирою не користувався, хоча позивачі йому перешкод не чинили, під час приїзду на похорони батька відповідач проживав у власній квартирі за адресою: АДРЕСА_2 . Також зазначають, що на постійному лікуванні з необхідністю гемодіалізу ОСОБА_4 знаходиться з лютого 2018 року проте і до цього часу, квартирою не користувався. Разом з цим зазначають, що в м. Полтаві можливе проведення процедури гемодіалізу за державні кошти, а тому дана обставина не є поважною причиною на підставі якої відповідач не користується спірною квартирою.
Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.
Щодо повідомлення сторін про розгляд справи в суді апеляційної інстанції та їх позиція при розгляді справи. 
Представник відповідача – адвокат Мільгевська Я.В. (т. 2 ас.128-140), будучи належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи, що підтверджується повідомленням про вручення рекомендованого поштового відправлення, до суду не з`явилася. ( т. 2 а.с. 145). 
ОСОБА_4 та позивачі в судове засіданні не з`явилися, вважаються належним чином повідомленими в силу частини 5 ст. 130 ЦПК України.
Представник позивачів підтримала апеляційну скаргу, посилаючись на аргументи викладені в апеляційній скарзі. 
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивачів, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до такого висновку.
Встановлені обставини справи
Як вбачається з матеріалів справи, співвласниками квартири за адресою: АДРЕСА_1 , є ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (на праві спільної часткової власності - по 1/2 частини), що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло від 14 червня 2017 року, виданого на підставі розпорядження управління майном комунальної власності міста №133; копіями Витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №90525203, №90525299 від 26 червня 2017 року (а.с.32, 33, 34 т.1).
Заочним рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 20 січня 2017 року задоволено позов про визнання  ОСОБА_4 таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_3 ; вирішено питання судових витрат по справі (а.с.21-22 т.1).
Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 21 листопада 2017 року вказане заочне рішення від 20 січня 2017 року скасовано, ухвалено нове рішення; ОСОБА_2 , ОСОБА_3 відмовлено у задоволенні позову за недоведеністю (а.с.23-25 т.1).
Постановою Верховного Суду від 16 січня 2019 року касаційну скаргу позивачів залишено без задоволення, а рішення Апеляційного суду Полтавської області від 21 листопада залишено без змін (а.с. 26-28 т. 1).
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копіями паспортів серії НОМЕР_1 та КО № 722314 відповідно (а.с.11-14 т.1).
Згідно з копією довідки управління реєстрації, зняття з реєстрації місця проживання фізичних осіб виконкому Полтавської міської ради від 11 липня 2018 року на виконання рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 20 січня 2017 року  ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , знятий з реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 , з 23 лютого 2017 року. Вказані відомості підтверджуються також копією довідки КП «ЖЕО №2» ПМР №694 (а.с.19, 20 т.1).
Отже, на час розгляду справи у спірній квартирі значаться зареєстрованими та фактично проживають позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , що підтверджується даними довідки КП «ЖЕО №2» ПМР №5176 від 23 листопада 2017 року, що не заперечувалось сторонами (а.с.16 т.1).
З зазначених рішень суду апеляційної інстанції та Верховного Суду у справі №554/9585/16-ц вбачається, що квартира АДРЕСА_3 , знаходилась на балансі КП «ЖЕО №2» Полтавської міської ради та була комунальною власністю міста, за цією адресою було зареєстровано 3 особи: з 26 червня 1984 року ОСОБА_4 , а з 18 травня 2016 року ОСОБА_2 та її син ОСОБА_3 . У 1984 році ОСОБА_5 отримав службовий ордер на право заняття квартири за вказаною адресою разом з членами сім`ї: дружиною – ОСОБА_6 та синами - ОСОБА_4 та ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_6 . 21 червня 1989 року ОСОБА_5 одружився з громадянкою ОСОБА_2 (до шлюбу – ОСОБА_8 ). Від шлюбу в них ІНФОРМАЦІЯ_4 народився син ОСОБА_3 . Згідно свідоцтва про смерть у віці 69 років помер ОСОБА_5 , про що 20 травня 2016 року складено відповідний актовий запис №1243. Крім того, установлено, що позивачам на праві власності належить інша квартира по АДРЕСА_4 , і вони там зареєстровані з 1990 року, знялися з реєстрації у ній та зареєструвалися у спірній квартирі 18 травня 2016 року. Відповідач ОСОБА_4 періодично відвідував м. Полтаву, спілкувався з батьком, був присутнім на його похованні (а.с.27 т.1).
Відповідно до частини 4 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
За поясненнями позивачів, їх представника та заявлених ними свідків ОСОБА_4 з 1998 року фактично не проживає у вищевказаній квартирі, оскільки виїхав за кордон до Російської Федерації, де і працевлаштувався та постійно проживає у м. Санкт-Петербурзі по теперішній час (а.с.41-44 т.1).
Згідно з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 104122267 ОСОБА_4 на праві власності належить квартира за адресою: АДРЕСА_2 .
Відповідно до виписної довідки ВАТ «Купчинський центр амбулаторного діагнозу» від 27 січня 2020 року ОСОБА_4 має діагноз аутосомно-домінантна полікістозна хвороба, метаболічний ацидоз, вторинний гіперпаратиреоз, симптоматична артеріальна гіпертензія. Даний діагноз потребує постійного проходження гемодіалізу три рази на тиждень по 4 год. 30 хв. з 01 лютого 2018 року по теперішній час (а.с.48 т.2).
ОСОБА_4 з 01 серпня 2008 року офіційно працює технологом на ТОВ «Ести Профі» в м. Санкт-Петербурзі, а також займається підприємницькою діяльністю, чого не було спростовано в судовому засіданні (а.с.43, 151 т.1).
При розгляді справи судом першої інстанції були допитані свідки.
Так, свідок ОСОБА_9 , яка є сусідкою позивачів, пояснила, що знає ОСОБА_2 з 1989 року, а відповідача ОСОБА_4 вона взагалі не бачила з 1997 року, та їй не відомо, щоб останній приїжджав до квартири, при цьому позивачі перешкод йому в цьому не чинили.
ОСОБА_10 зазначила, що є знайомою ОСОБА_2 , вони проживають на одній вулиці, часто спілкуються, навідуються у гості. Вона жодного разу не бачила і особисто не знайома з відповідачем. Крім того, бачила, що в спірній квартирі проживали тільки чоловік з дружиною та їх менший син ОСОБА_3 . Чи користувалися квартирою інші особи вона ніколи не бачила та не була свідком подій щодо створення будь-яких перешкод у користуванні житлом з боку позивачів.
Свідок ОСОБА_11 пояснив, що з ОСОБА_5 він товаришував близько 40 років, добре знав померлого по роботі, а також знав усіх трьох його синів, оскільки тоді дружили сім`ями. У подальшому двоє старших синів виїхали до Росії та останнім часом до нього не приїжджали. 
Свідок ОСОБА_12 пояснила, що є подругою позивача ОСОБА_2 , з 1980 року вони працювали на одному заводі, часто спілкувались, були у гостях одна в одної. Зазначила, що пам`ятає ОСОБА_4 з його дитинства, але в квартирі вона його не бачила, оскільки той дуже давно в ній фактично не проживає, останній раз бачила на похоронах батька і після цього більше не з`являвся. 
Свідок ОСОБА_13 зазначила, що відповідача вона жодного разу не бачила, хоча бувала у квартирі позивачів досить часто, оскільки влітку 2013 року надавала допомогу у навчанні ОСОБА_3 . Відповідач у квартирі не проживав.
Факт перебування відповідача на території Російської Федерації підтверджується копією його закордонного паспорту (а.с. 42 т. 1), а також іншими матеріалами справи у їх сукупності (а.с.43, 44, 154-176 т.1). 
Судом першої інстанції вірно встановлено, що будь-які відомості про те, чи повертався ОСОБА_4 після свого виїзду протягом указаного позивачами періоду з 1998 року на територію України, зокрема, до м. Полтави суду не надані, і ґрунтуються лише на припущеннях.
Позиція суду апеляційної інстанції
Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.
Згідно зі статтею 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
За змістом частини 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Частиною 1 статті 29 ЦК України встановлено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.
Відповідно до частини 1 статті 156 Житлового кодексу Української РСР та частини першої статті 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, що проживають разом із ним, мають право на користування цим житлом.
Згідно із частиною 2 статті 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. 
Аналіз наведеної норми права дає підстави для висновку, що для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, необхідна наявність одночасно двох умов, зокрема, відсутність члена сім`ї без поважних причин понад один рік, а також відсутність поважних причин не проживання за адресою такого житлового приміщення.
При дослідженні матеріалів справи судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_4 більше 20 років не проживає у спірній квартирі, протягом даного періоду мешкає за кордоном, а саме в Російській Федерації, під час приїздів до Полтави у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 не проживав, хоча позивачі не чинили йому жодних перешкод в користуванні жилим приміщенням, після смерті батька, протягом більше 2 років, до ОСОБА_14 не приїздив, крім того, судом встановлено наявність у власності ОСОБА_4 іншої квартири у м. Полтаві.
Зважаючи на тривалість проживання відповідача за кордоном, характер трудових відносин, наявність усталених сімейних зав`язків на території Російської Федерації, колегія суддів не вважає перебування за кордоном поважною причиною не користування спірною квартирою протягом більше одного року. 
Також слід звернути увагу, що необхідність постійного проходження процедури гемодіалізу також не перешкоджає ОСОБА_4 користуватися спірною квартирою, оскільки наявна можливість здійснювати дану процедуру і на території України і зокрема в м. Полтаві за державні кошти відповідно до наказу Міністерства охорони здоров`я № 89 від 11 лютого 2016 року. 
Враховую зазначене колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог враховуючи, що відповідач без поважних причин не користується квартирою АДРЕСА_3 , більше одного року.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги 
Згідно пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до пунктів 1, 3 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.
Враховуюче вищевикладене апеляційну скаргу представника позивачів – ОСОБА_1 слід задовольнити.
Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 01 червня 2020 року – скасувати.
Позов  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням – задовольнити.
Визнати ОСОБА_4 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, квартирою АДРЕСА_3 .
Щодо судових витрат
За приписами частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
За правилами частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, ухвалює нове судове рішення, він відповідно, змінює розподіл судових витрат.
Зважаючи на задоволення вимог з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 , ОСОБА_3 підлягає стягненню судовий збір сплачений останніми за подачу позову в розмірі по 768 грн. коп. та за подачу апеляційної скарги в розмірі по 1152 грн. 60 коп. кожному.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника позивачів – ОСОБА_1 – задовольнити.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 01 червня 2020 року – скасувати.
Позов  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням – задовольнити.
Визнати ОСОБА_4 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, квартирою АДРЕСА_3 .
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 , ОСОБА_3 судовий збір сплачений останніми за подачу позову в розмірі по 768 грн. коп. та за подачу апеляційної скарги в розмірі по 1152 грн. 60 коп. кожному.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текс постанови складено 05 жовтня 2020 року

Головуючий                         В.П. Пікуль 

Судді                         Г.Л. Карпушин

                                                                       Т.В. Одринська