[1]
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ
 
21 серпня 2020 року                                                                                          м. Київ
 
Суддя Київського апеляційного суду - Сілкова І.М., за участю ОСОБА_1 та його захисника Матківського Т.О., розглянувши апеляційну скаргу захисника Матківського Т.О. на постанову судді Дніпровського районного суду  м. Києва від 19 травня 2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП, - 
 
В С Т А Н О В И Л А:
                                              
Цією постановою ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10 200,00 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.
 
Згідно постанови, 19.03.2020 року о 22 год. 30 хв. по вул. Тампере, 17/2 в м. Києві ОСОБА_1 керував автомобілем «Хонда» д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, поведінка, що не відповідає обстановці, який від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п.2.5 ПДР України, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП.
 
На дану постанову захисник Матківський Т.О., діючи в інтересах ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови судді Дніпровського районного суду м. Києва від 19.05.2020 року та скасувати оскаржувану постанову, а провадження в справі стосовно ОСОБА_1 закрити на підставі п.1 ст. 247 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130  КУпАП.  
В обґрунтування доводів поданої апеляційної скарги посилається на порушення судом першої інстанції вимог ст.ст. 245, 251, 252, 268, 280 КУпАП, оскільки при розгляді даної справи суд не повно і не об`єктивно з`ясував усі фактичні обставини, проігнорував доводи сторони захисту та клопотання про виклик свідків і поліцейського, який складав протокол про адміністративне правопорушення, надав неправильну оцінку наявним в матеріалах справи доказам, що призвело до прийняття незаконного судового рішення, висновки якого не відповідають фактичним обставинам справи. 
При цьому апелянт зазначає, що 19.03.2020 року о 22 год. 30 хв. ОСОБА_1 не керував транспортним засобом і працівники поліції не зупиняли його під час керування і коли поліцейські підійшли до автомобіля, ОСОБА_1 не перебував за кермом та знаходився на задньому сидінні, чекаючи приїзду водія, який в цей час поїхав на шиномонтаж за новим колесом (шиною), оскільки в автомобілі було пошкоджено ліве переднє колесо, а тому апелянт вважає, що вимога поліцейського пройти огляд на стан сп`яніння була незаконно висунута особі, яка не керувала транспортним засобом. 
Також вказує, що наявні у справі письмові пояснення свідків складені останніми не власноруч, а на завчасно заготовлених бланках і підписи свідків на цих бланках відрізняються від підписів цих же свідків в протоколі про адміністративне правопорушення. 
Крім того, письмові пояснення ОСОБА_2 , на які послався суд, як на доказ винуватості ОСОБА_1 , не можна вважати належним та допустимим доказом, оскільки вони є суперечливими та спростовуються Листом ГУНП у м. Києві УОАЗОР №116аз/125/12/01-2020 від 15.05.2020 року (як відповідь на адвокатський запит), де чітко зазначено, що дзвінок на лінію 102 здійснено о 22 год. 41 хв., проте відеозапис з нагрудних камер патрульної поліції розпочинається тільки з 22 год. 39 хв., однак незважаючи на цю обставину, суд поклав пояснення ОСОБА_2 в основу свого рішення і не взяв до уваги пояснення свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які були надані безпосередньо в судовому засіданні та безпідставно відмовив в задоволенні клопотання про виклик  ОСОБА_2 в судове засідання для з`ясування обставин, викладених у її поясненнях.
Апелянт зазначає, що при складанні стосовно ОСОБА_1 протоколу про адміністративні правопорушення працівники поліції не роз`яснили йому права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, а сам протокол оформлений неналежним чином, оскільки в ньому містяться виправлення іншою ручкою щодо дати його складання, зазначено неіснуючу вулицю Тампере, а підписи свідків у протоколі відрізняються від їх підписів у письмових поясненнях, тобто цей протокол не відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, а тому не може бути належним доказом, в розумінні ст. 251 КУпАП.
Також апелянт посилається на порушення працівниками поліції вимог ст. 266 КУпАП та Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу і швидкість реакції», затвердженої спільним наказом МОЗ МВС України №1452/735 від 09.11.2015 року (далі - Інструкція), якою визначено порядок проведення огляду водіїв на стан сп`яніння, оскільки згідно наявного у справі відеозапису з нагрудної камери поліцейського, незважаючи на те, що ОСОБА_1 не був водієм, не керував транспортним засобом і не відмовлявся пройти огляд на стан сп`яніння, що свідчить про недотримання працівниками поліції встановленої процедури проведення огляду ОСОБА_1 на стан сп`яніння, а тому відповідно до ч.5 ст. 266 КУпАП його огляд на стан сп`яніння вважається недійсним.
 
Враховуючи, що апеляційна скарга захисника Матківського Т.О. в інтересах ОСОБА_1 на постанову судді Дніпровського районного суду м. Києва від 19.05.2020 року вперше була направлена захисником на електронну адресу місцевого суду 29.05.2020 року, тобто в межах строку, передбаченого ч.2 ст. 294 КУпАП, після чого 30.05.2020 року захисник направив цю апеляційну скаргу поштовим відправленням, апеляційний суд вважає можливим поновити захиснику Матківському Т.О. строк на апеляційне оскарження постанови судді Дніпровського районного суду м. Києва від 19.05.2020 року стосовно ОСОБА_1 .
                                         
Вислухавши пояснення ОСОБА_1 та його захисника Матківського Т.О. на підтримку доводів поданої апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 та доводи викладені в апеляційній скарзі його захисника, апеляційний суд вважає, що підстави для її задоволення відсутні, виходячи з наступного.
 
Так, перевіркою матеріалів справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 встановлено, що суд першої інстанції розглянув справу у відповідності з  вимогами ст.ст. 245, 252, 280 КУпАП, всебічно, повно і об`єктивно з`ясував обставини вчинення правопорушення та прийняв рішення, зміст якого відповідає вимогам ст. 283 КУпАП.
 
В судовому засіданні апеляційного судуОСОБА_1 заперечував свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення та пояснив, що 19.03.2020 року він поїхав до свого знайомого на СТО, де разом зі своїми знайомим вживав алкогольні напої, у зв`язку з чим попросив свого знайомого ОСОБА_4 , щоб той сів за кермо його ( ОСОБА_1 ) автомобіля та відвіз його додому, на що ОСОБА_4 погодився та сів за кермо автомобіля. Рухаючись по вул. Тампере, в автомобілі раптово зламалось колесо, у зв`язку з чим ОСОБА_4 поїхав на СТО за іншим колесом, а він залишився в автомобілі, чекаючи на повернення ОСОБА_4 . При цьому, з моменту їх зупинки автомобіль перебував в нерухомому стані і він не сідав за кермо та знаходився на задньому сидінні автомобіля. Через деякий час до автомобіля підійшли працівники поліції та почали звинувачувати його, що він начебто керував автомобілем та вимагали пройти огляд на стан сп`яніння, на що він не погодився, оскільки не керував транспортним засобом. Він пояснював поліцейським, що автомобілем керував його знайомий ОСОБА_4 , який повернувся на місце події з новим колесом та підтвердив поліцейським зазначені ним ( ОСОБА_1 ) обставини, однак незважаючи на це поліцейські склали стосовно нього протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП, посилаючись на повідомлення невідомої особи по «спецлінії 102», якої взагалі на місці події не було, про те, що біля будинку №17/2 по вул. Тампере в м. Києві їздить п`яний чоловік на сірому автомобілі.
 
Під час апеляційного розгляду справи захисник ОСОБА_1 - адвокат Матківський Т.О. вказав на відсутність в матеріалах справи жодних доказів на підтвердження факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом. Вважає незаконними дії працівників поліції, які безпідставно вимагали від ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння, оскільки останній не був водієм, автомобіль перебував в нерухомому стані і поліцейські не зупиняли ОСОБА_1 під час керування ним транспортним засобом.
Також зазначив, що ОСОБА_1 погодився пройти огляд на стан сп`яніння, однак зазначав, що не керував транспортним засобом, в матеріалах справи відсутнє направлення ОСОБА_1 для огляду на стан сп`яніння, що свідчить про порушення працівниками поліції встановленої процедури проведення огляду на стан сп`яніння, передбаченої ст. 266 КУпАП та Інструкцією «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції».
Крім того, поліцейські не дали можливості ОСОБА_1 ознайомитись зі складеним стосовно нього протоколом та поясненнями свідків та не роз`яснили йому права, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП.
 
Переглядаючи оскаржуване рішення в межах доводів поданої апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції всебічно, повно та об`єктивно з`ясував всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, а зміст оскаржуваної постанови відповідає вимогам, втановленим ст.ст. 283, 284 КУпАП, в якій наведено докази, на яких ґрунтується висновок суду про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, і цим доказам дана належна правова оцінка та зазначено мотиви відхилення інших доказів, на які посилався захисник під час розгляду справи в суді першої інстанції в обґрунтування позиції захисту, яка є аналогічною за змістом доводам його апеляційної скарги.
 
Отже, вирішуючи питання щодо наявності в діях ОСОБА_1  складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, суд першої інстанції, на підставі аналізу перевірених в судовому засіданні доказів в їх сукупності, зокрема: протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №427730 від 19.03.2020 року, в якому зазначено, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, поведінка, що не відповідає обстановці), при цьому пройти огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (а.с. 1); письмових пояснень цих свідків, які засвідчили відмову водія ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння як за допомогою приладу «Драгер», так і в медичному закладі (а.с. 4); письмових пояснень  ОСОБА_7 (а.с. 2), в яких остання вказувала про керування автомобілем «Хонда» чоловіком, поведінка якого, на її думку, свідчила про його перебування в стані сп`яніння, у зв`язку з чим вона зателефонувала до поліції та повідомила про ці обставини, а також даних відеозапису з нагрудної камери (відеореєстратора) працівника поліції (а.с. 6), дійшов обґрунтованого висновку про порушення водієм ОСОБА_1 п.2.5 ПДР України, з чим також погоджується і суд апеляційної інстанції.
 
Незважаючи на заперечення ОСОБА_1 , який стверджував, що не керував транспортним засобом, а тому у поліцейських не було підстав для проведення його огляду на стан сп`яніння, його вина у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП повністю підтверджується сукупністю наявних в матеріалах справи доказів, які об`єктивно узгоджуються між собою і з достатньою повнотою підтверджують факт порушення останнім вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху України та спростовують доводи апеляційної скарги захисника про відсутність події даного адміністративного правопорушення, а також про порушення порядку проведення огляду водія на стан алкогольного сп`яніння, передбаченого ст. 266 КУпАП та Інструкцією «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння  або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції».
 
До того ж, аналогічні  доводи захисника Матківського Т.О. вже були предметом перевірки суддею місцевого суду, який обґрунтовано не прийняв їх до уваги, пославшись на дані, що містяться в протоколі про адміністративне правопорушення, письмових поясненнях  ОСОБА_7 та свідків ОСОБА_5 і ОСОБА_6 та дані відеозапису з місця події, з якого вбачається, що поліцейський в присутності свідків неодноразово пропонував ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, однак останній своїми діями фактично ухилявся від проходження огляду, стверджуючи, що він не керував автомобілем, що свідчить про його небажання проходити такий огляд.
 
Отже доводи апеляційної скарги захисника про порушення поліцейськими вимог ст. 266 КУпАП та Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» з тих підстав, що ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння та погодився пройти такий огляд, повністю спростовуються сукупністю наявних в матеріалах справи доказів, в тому числі його поясненнями наданими під час апеляційного розгляду справи, а також даними відеозапису з нагрудної камери (відеореєстратора) поліцейських (а.с. 6), на якому зафіксовано, що ОСОБА_1 в присутності свідків на неодноразову вимогу поліцейського пройти огляд на стан сп`яніння фактично своїми діями ухилявся від проходження огляду, вимагаючи від поліцейських пояснити йому підстави проведення його огляду, тобто фактично відмовився пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння як за допомогою приладу «Драгер», так і в медичному закладі, що засвідчили свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у своїх письмових поясненнях та в протоколі про адміністративне правопорушення складеному стосовно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КУпАП.
 
Апеляційний суд критично ставиться до письмових пояснень ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , відібраних адвокатом Матківськім Т.О. згідно протоколу опитування особи за її згодою від 27.04.2020 року, оскільки як обґрунтовано зазначив суд першої інстанції в оскаржуваній постанові,  ОСОБА_3 не бачив хто саме був водієм автомобіля «Хонда», а  ОСОБА_4 є знайомим ОСОБА_1 , а тому обґрунтовано розцінив показання ОСОБА_4 як такі, що надані з метою допомогти  ОСОБА_1 уникнути відповідальності за вчинення ним адміністративного правопорушення, з чим також погоджується і суд апеляційної інстанції.
 
Також суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованим клопотання захисника про виклик в судове засідання свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та поліцейського, який складав стосовно ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення, і не вбачає підстав для їх виклику, оскільки дії працівників поліції зафіксовані на відеозаписі з нагрудної камери поліцейських, що міститься в матеріалах справи (а.с. 6), на якому чітко видно двох свідків, які засвідчили відмову ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння у своїх письмових поясненнях (а.с. 4).
 
Апеляційні посилання захисника на ту обставину, що письмові пояснення свідків складені останніми не власноруч, а на завчасно заготовлених бланках, внаслідок чого, на думку апелянта, ці письмові пояснення свідків не можна вважати належним та допустимим доказом, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними, оскільки свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6  були ознайомлені зі своїми поясненнями, які засвідчили власними підписами і зауважень до викладеного вони не мали.   
 
Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції неправомірно не взяв до уваги Лист ГУНП у м. Києві УОАЗОР №116аз/125/12/01-2020 від 15.05.2020 року (як відповідь на адвокатський запит), дані якого, на думку апелянта, спростовують пояснення  ОСОБА_2 , апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки вказаний лист навпаки підтверджує факт звернення цієї особи до поліції, яка зателефонувала на «спецлінію 102» та повідомила, що біля будинку №17/2 по вул. Тампере на сірому автомобілі їздить п`яний чоловік, який вів себе неадекватно, виходив з автомобіля з місця водія, при цьому інших осіб в автомобілі та поруч з ним не було, і поліцейські, які прибули на місце події за цим викликом, встановили, що водієм вказаного автомобіля виявився ОСОБА_1 . 
 
Отже, посилання захисника на неправдивість показань свідка ОСОБА_2 з тих підстав, що дзвінок на лінію 102 здійснено о 22 год. 41 хв., а як вбачається з відеозапису з нагрудних камер працівників патрульної поліції подія розпочинається тільки з 22 год. 39 хв., апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки вказана розбіжність в часі жодним чином не спростовує обставини викладені у письмових поясненнях ОСОБА_2 і не може свідчити про неправдивість її показань.
 
Апеляційні доводи захисника про те, що при складанні стосовно ОСОБА_1 протоколу про адміністративні правопорушення працівники поліції не роз`яснили йому права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, а сам протокол не відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, в якому іншим кольором виправлено дату його складання та зазначено неіснуючу вулицю Тампере, апеляційний суд вважає надуманими, оскільки згідно даних наявного у справі відеозапису (а.с. 6, відеозапис №…….54000019, 04 хв. 40 сек.) поліцейським роз`яснено ОСОБА_1 права, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП і надано можливість надати свої пояснення по суті вчиненого правопорушення на окремому аркуші (а.с. 5). Крім того, вулиця Тампере знаходиться у м. Києві та пролягає від вул. Регенаторної до просп. Мира, а виправлена у протоколі про адміністративне правопорушення дата його складання жодним чином не спростовує обставини викладені в цьому протоколі.
 
За наведеним, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що в справі зібрано достатньо доказів на підтвердження факту порушення водієм ОСОБА_1 п.2.5 Правил дорожнього руху України та наявності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, що відповідає встановленим фактичним обставинам справи, а тому постанова судді Дніпровського районного суду м. Києва від 19.05.2020 року стосовно ОСОБА_1 є законною та обґрунтованою і підстави для її скасування та закриття провадження в справі за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, про що ставиться питання в апеляційній скарзі його захисника, відсутні.
 
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд -
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Поновити строк на апеляційне оскарження постанови судді Дніпровського районного суду м. Києва від 19 травня 2020 року стосовно  ОСОБА_1 .
 
Апеляційну скаргу захисника Матківського Т.О., подану в інтересах ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а постанову судді Дніпровського районного суду м. Києва від 19 травня 2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП - без зміни.
 
Постанова апеляційного суду є остаточною й оскарженню не підлягає. 

                  Суддя 
Київського апеляційного суду                                                                І.М. Сілкова 

Провадження №33/824/2530/2020 Категорія: ч.1 ст. 130 КУпАП
Справа №755/5205/20
Головуючий в І інстанції - Старовойтова С.М.
Головуючий у апеляційній інстанції - Сілкова І.М.