Справа № 454/3491/19                                 Головуючий у 1 інстанції: Адамович М.Я. 
Провадження № 22-ц/811/2247/20                                Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П. 
Категорія справи:101

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

       23 листопада 2020 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

                головуючого – судді Цяцяка Р.П., 
                суддів Крайник Н.П. та Шеремети Н.О.,
за участю секретаря Симець В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Сокальського районного суду Львівської області від 23 червня 2020 року,

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 23 червня 2020 року задоволено заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа – Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області, про встановлення факту родинних відносин.
Встановлено факт того, що ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , є сином ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який зазначений в свідоцтві про народження покійного як „ ОСОБА_3 ” (а.с. 56-59).

Дане рішення оскаржила представник Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (в подальшому – „Пенсійний фонд України”).
Апелянт просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні вимог заяви у повному обсязі, покликаючись на порушення норм матеріального і процесуального права.
Вважає, що вимоги про встановлення факту родинних відносин, які заявлялися заявником, мали б вирішуватися в порядку позовного провадження, оскільки „у даному випадку встановлення факту родинних відносин заявнику необхідно для звернення за призначенням пенсії у зв`язку з втратою годувальника”.
Вважає, що заявником „не обгрунтовано про причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують факт” того, що ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , є сином заявника ОСОБА_1 (а.с. 62-67). 

Апелянт, Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області, та його представник за довіреністю Гринчишин Н.В. (автор апеляційної скарги), будучи своєчасно (12.11.2020 року) належним чином повідомленими про апеляційний розгляд справи о 09-30 год. 23 листопада 2020 року (а.с. 85, 86), в судове засідання не з`явилися і про причини такої неявки суд не повідомили, що (у відповідності до частини 2 статті 372 ЦПК України) не перешкоджає розгляду справи. 
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

У пункті 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 „Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення” міститься роз`яснення про те, що суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчинюють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію у зв`язку із втратою годувальника, а також про те, що суд не може відмовити в розгляді заяви про встановлення факту родинних відносин з мотивів, що заявник може вирішити це питання шляхом встановлення неправильності записів в актах громадського стану.
Апелянт в доводах апеляційної скарги сам визнає, що „у даному випадку встановлення факту родинних відносин заявнику необхідно для звернення за призначенням пенсії у зв`язку з втратою годувальника”.
Відтак, з урахуванням вище наведених роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, доводи апеляційної скарги стосовно того, що суд не вправі був розглядати подану заявниками заяву в порядку окремого провадження, а мав би відмовити у відкритті провадження у справі або залишити заяву без розгляду, до уваги прийматися не можуть.

Як вбачається зі змісту положень Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» (стаття 22) та Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, повторна видача свідоцтв про народження, а також видача витягів з Державного реєстру актів цивільного стану громадян та внесення змін до актових записів цивільного стану (зокрема – про народження особи) щодо померлих є можливими при підтвердженні права особи на отримання даних документів та, в окремих випадках, родинних відносин між заявником та особою, щодо якої складено актовий запис цивільного стану, зокрема - за заявами осіб, які входять до кола спадкоємців за законом або заповітом.
Як вбачається з вищенаведеного, заявник ОСОБА_1 , звертаючись до відповідного відділу державної реєстрації актів цивільного стану з заявою про внесення відповідних змін до актового запису про народження  ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , мав би документально підтвердити своє право на таке звернення тим, що він перебував у родинних відносинах з покійним абовходить до кола його спадкоємців за законом або заповітом.
В той же час, як вбачається зі звернення заявника до суду та доводів апеляційної скарги, сам апелянт (Пенсійний фонд України) не визнає факту родинних відносин між заявником та покійним, що і слугує для нього підставою для відмови заявнику в оформленні пенсії у зв`язку із втратою годувальника.
За наведених обставин є надуманими та необґрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що заявником „не обгрунтовано про причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують факт” того, що ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , є сином заявника, а відтак такі не можуть прийматися до уваги.

При цьому апеляційна скарга не містить жодних доводів, які б по суті спростовували встановлений оскаржуваним рішенням суду факт того, що ОСОБА_2 , який помер  ІНФОРМАЦІЯ_1 , є сином заявника ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_2 , який зазначений в свідоцтві про народження покійного як „ ОСОБА_3 ”. 
Відтак, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому приходить до висновку про те, що підстави для скасування цього рішення відсутні і апеляційну скаргу на нього, доводи якої не спростовують висновків оскаржуваного рішення, слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ 

П О С Т А Н О В И В:
       Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Сокальського районного суду Львівської області від 23 червня 2020 року- без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повну ухвалу складено 23 листопада 2020 року.

       Головуючий:                                                Цяцяк Р.П.

       Судді:                                                                Крайник Н.П.

                                                                       Шеремета Н.О.