КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 757/45311/19-ц	 	
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/9421/2020	 	
Головуючий у суді першої інстанції:  Вовк С.В.	 	
Доповідач у суді апеляційної інстанції:Семенюк Т.А.	 	
 
12 листопада 2020 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:
   Головуючого - Семенюк Т.А
   Суддів - Рейнарт І.М., Кирилюк Г.М.,
   при секретарі - Макаровій К.В., 
розглянувши в судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Печерського районного суду від 31 березня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-
 
В С ТА Н О В И В:
 
У серпні 2019 року  ОСОБА_3 звернувся із позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
В обґрунтування позовної заяви, позивач посилається на те, щона праві приватної власності йому належить квартира АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з державного реєстру прав власності на нерухоме майно.
З 14 листопада 2016 року у вказаній квартирі зареєстрована ОСОБА_2 , яка є колишньою дружиною, шлюб з якою розірвано 18 серпня 2015 року на підставі рішення Київського районного суду м. Одеси.
З 13 травня 2017 року ОСОБА_2 не проживає в квартирі АДРЕСА_1 , про що представниками обслуговуючої організації багатоквартирного будинку ТОВ «Форвад Київ-Сервіз 03» складено Акт від 23 липня 2019 року.
Позивач зазначає, що відповідач не проживає в даній квартирі та не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, особистих речей в квартирі не має і взагалі квартирою не цікавиться.
Разом з тим, перешкод в користуванні жилим приміщенням, відповідачу позивач не чинив, в 2017 році ОСОБА_2 особисто покинула квартиру, уклавши при цьому договір оренди квартири за адресою: АДРЕСА_2 .
Вказує, що факт реєстрації відповідача в квартирі, що належить позивачу, порушує його право власності на дану квартиру, оскільки позбавляє можливості в повній мірі використовувати об`єкт власності.
Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 31 березня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задоволено частково.
Визнано ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 .
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судові витрати в сумі 384,20 грн.
В решті позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду від 31 березня 2020 року та направити на розгляд до суду першої інстанції, вважаючи, що судом порушено норми процесуального та матеріального права, не враховано обставини, які мають суттєве значення для справи.
В обґрунтування апеляційної скарги скаржник зазначає, що  ОСОБА_4 була первинною власницею кв. АДРЕСА_1   під час спільного проживання однією сім`єю з відповідачем.
25 березня 2016 року ОСОБА_5 підписала із ТОВ «Фінансова компанія «Житло-Капітал» та фізичною особою ОСОБА_6 Договір № В 14-1504/2014-6 про відступлення права та переведення обов`язків за Договором про участь у Фонді фінансування будівництва. За зазначеним договором, відповідач отримала право набути у власність квартиру АДРЕСА_1 , та сплатила власні грошові кошти на виконання договору.
Крім того, скаржник зазначає, що відповідач сплатила власні готівкові кошти не лише за придбання квартири, але й сплатила ремонті роботи квартири  АДРЕСА_1 , що підтверджується наступними доказами:Договір № 19/07/16 від 19.07.2016 року про виготовлення меблів, Договір № 14 побутового підряду на ремонт квартири № 14 від 28.03.2016 року, розписка ОСОБА_7 про отримання 24150 дол.США на ремонт квартири АДРЕСА_1 , квитанція від 16.05.2016 року на виконання Договору № 16.05.16/1 від 16.05.2016 року.
Разом з тим, ОСОБА_5 ,та спільна донька сторін - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстровані у вказаній квартирі АДРЕСА_1 , та ОСОБА_5 має намір користуватися та розпоряджатися квартирою АДРЕСА_1 .
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі, який розірвано 18 серпня 2015 року. 
ОСОБА_2 з 14 листопада 2016 рокузареєстрованау квартирі АДРЕСА_1 .
З інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 7 серпня 2019 року № 176559525 вбачається, що ОСОБА_3 є власником квартири АДРЕСА_1 .
Відповідно до акту мешканців будинку АДРЕСА_1 від 25 липня 2019 року, відповідач за даною адресою не проживає. 
Задовольняючи позовні вимоги про визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування жилим приміщенням у квартирі АДРЕСА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 не проживає у спірній квартирі більше двох років, не сплачує за комунальні послуги, не несе інших витрат з утримання квартири.
Будь-яких обставин, які б вказували на поважність відсутності  ОСОБА_2 за зареєстрованою адресою проживання понад встановлений законом строк або наявність перешкод у її перебуванні судом першої інстанції не встановлено, належних та допустимих доказів щодо поважності причин не проживання відповідача у спірній квартирі суду не надано.
Колегія суддів не може погодитись з доводами апеляційної скарги, що суд не врахував, що ОСОБА_4 була первинною власницею кв. АДРЕСА_1   під час спільного проживання однією сім`єю з відповідачем, 25 березня 2016 року вонапідписала із ТОВ «Фінансова компанія «Житло-Капітал» та фізичною особою ОСОБА_6 Договір № В 14-1504/2014-6 про відступлення права та переведення обов`язків за Договором про участь у Фонді фінансування будівництва, а також, що сплатила власні грошові кошти на виконання договору та ремонті роботи квартири АДРЕСА_1 , з огляду на наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, 15 квітня 2014 року між ТОВ «Фінансова компанія «Житло-Капітал» та ОСОБА_6 укладено договір № 14-1504/2014-6 про участь у фонді фінансування будівництва на об`єкт будівництва - квартиру АДРЕСА_1 .
25 березня 2016 року між ТОВ «Фінансова компанія «Житло-Капітал», ОСОБА_6 та ОСОБА_9   укладено договір № В 14-1504/2014-6 про відступлення прав та переведення обов`язків за договором № 14-1504/2014-6.
В той же день 25 березня 2016 року  між ТОВ «Фінансова компанія «Житло-Капітал», ОСОБА_9 та ОСОБА_3 укладено договір № В 14-1504/2014-6 про відступлення прав та переведення обов`язків за договором № 14-1504/2014-6.
Відповідно до довідки № 492 від 25 березня 2016 року ОСОБА_3 здійснив остаточні розрахунки на зазначену квартиру.
1 листопада 2016 року складено акт прийняття-передачі документів, за яким позивач отримав інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та технічний паспорт на квартиру АДРЕСА_1 .
Будь-яких доказів щодо набуття ОСОБА_2 права власності на спірну квартиру суду не надано.
Також колегія суддів не може прийняти до уваги доводи апеляційної скарги, що ОСОБА_5 має намір користуватися та розпоряджатися квартирою АДРЕСА_1 , оскільки судом встановлено, що з 16 травня 2017 року відповідач змінила місце проживання на адресу - АДРЕСА_2 , та фактично до теперішнього часу у спірній квартирі не проживає.
Відповідно до частини першої статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК України закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.
Частиною першою статті 156 ЖК України  передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Подібну за змістом норму містить також стаття 405 ЦК України.
Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України,  до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.
За змістом зазначених норм, правом користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Відповідно до частини другої статті 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Вичерпного переліку поважності причин не проживання у житловому приміщенні законодавство не встановлює, у зв`язку з чим зазначене питання суд вирішує у кожному конкретному випадку, з урахуванням конкретних обставин справи.
Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.
Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Встановивши, що відповідач понад один рік без поважних причин не проживає у квартирі, власником якої є позивач, і протилежного вона не довела, суд першої інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, з урахуванням встановлених обставин і вимог закону, дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
Разом  з цим, колегія суддів вважає за необхідне виключити з мотивувальної частини рішення посилання судом першої інстанції на вимоги ст. ст. 71, 72 ЖК України, оскільки квартира належить не до державного житлового фонду, а є власністю позивача і питання визнання члена сім'ї власника таким, що втратив право на користування цим житлом регулюються іншими нормами, зокрема ст. 405 ЦК України та Главою VI Розділу ІІІ ЖК України.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає зміні з викладенням мотивувальної частини судового рішення в редакції даної постанови.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд, -
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну  скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 задовольнити частково.
Рішення Печерського районного суду від 31 березня 2020 року змінити, виклавши мотивувальну частину в редакції цієї постанови.
Постанова набирає чинності з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
 
Повний текст постанови виготовлений 16 листопада 2020 року.

Головуючий

Судді