ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2020 року 
м. Київ
справа № 814/2980/15
адміністративне провадження № К/9901/13620/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Васильєвої І.А.,
суддів: Пасічник С.С.,  Юрченко В.П., 
розглянув у письмовому провадженні як суд касаційної інстанції касаційну скаргу Миколаївської митниці ДФС
на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 28.10.2015 (суддя Біоносенко В.В.)
та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 30.03.2016 (головуючий суддя Кравець О.О., судді: Домусчі С.Д., Коваль М.П.)
у справі № 814/2980/15
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Техноторг-Дон»
до Миколаївської митниці ДФС
про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів, скасування картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, 

УСТАНОВИВ:
У серпні 2015 року Товариства з обмеженою відповідальністю «Техноторг-Дон» (далі - ТОВ «Техноторг-Дон», позивач) звернулось до Миколаївського окружного адміністративного суду з позовом до Миколаївської митниці ДФС (далі - митниця, відповідач) про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів №504070000/2015/000038/2 від 13.08.2015 та картки відмови в прийнятті    митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № 504070000/2015/00064 від 13.08.2015.
Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 28.10.2015 у справі № 814/2980/15, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 30.03.2016, адміністративний позов задоволено.
Не погоджуючись із вказаними судовими рішеннями, відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, з посиланням на порушення судами норм матеріального права, просив скасувати постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 28.10.2015 та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 30.03.2016 у справі №814/2980/15, прийняти нове рішення, яким відмовити ТОВ «Техноторг-Дон» у задоволенні позову у повному обсязі.
Обґрунтовуючи касаційну скаргу, відповідач зазначає, що висновки суду, що у митниці не було підстав заперечувати можливість визначення митної вартості за ціною договору, є помилковими та такими, що не відповідають обставинам справи. Суди попередніх інстанцій неповно дослідили твердження митниці щодо складових митної вартості, не дослідили належним чином докази по справі, а саме: лист ТОВ «Техноторг-Дон» від 06.08.2015 №809, Договір №08 на перевезення вантажу автомобільним транспортом від 18.02.2014, зовнішньоекономічний Договір від 04.07.2014 №1, прайс-лист. Судами попередніх інстанцій не враховано, що у зв`язку з ненаданням декларантом у повному обсязі документів, необхідних для підтвердження числових значень складових митної вартості імпортованого товару, неспростуванням розбіжностей та неточностей у поданих до митного оформлення документах, Миколаївською митницею ДФС відповідно до положень ст. 55 Митного кодексу прийнято рішення про коригування митної вартості за резервним методом.
Позивач надав заперечення на касаційну скаргу, у яких вказав, що вважає її безпідставною, а рішення судів попередніх інстанцій законними та обґрунтованими, такими, що відповідають вимогам статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.02.2018 касаційну скаргу разом з матеріалами справи було передано судді-доповідачу Васильєвій І.А. та визначено склад колегії суддів, до якої також входять судді: Пасічник С.С. та Юрченко В.П.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та доводи касаційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судами попередніх інстанцій встановлено та матеріалами справи підтверджується, що   04.07.2014 ТОВ «Техноторг-Дон» уклало з компанією «Meritor Germany GmbH» (Німеччина) контракт № 1 на поставку запасних частин для комерційного транспорту, на загальну орієнтовну суму 500     000 євро . Асортимент, кількість та розрахована ціна зазначаються у специфікації, що укладається сторонами та є частиною контракту ( п. 7.3 контракту №1 ).
25.07.2015 сторонами підписано специфікацію №9 до договору № 1 від 04.07.2014 року, якою погоджено кількість, асортимент та вартість товару, всього на суму 31016,86 євро .
05.08.2015 ТОВ «Техноторг-Дон» до Миколаївської митниці подано митну декларацію №504070000/2015/003733 щодо оформлення отриманих запасних частин до вантажних автомобілів .
На підтвердження обґрунтованості заявленої митної вартості товару позивачем надано: Контракт №1 від 04.07.2014, додаткові угоди №1 від 17.11.2014, №1/3 від 25.07.2015, специфікацію №9 від 25.07.2015, рахунок-фактуру (інвойс) №911762 від 25.07.2015, договір на перевезення вантажів    від 18.02.2014 р. №8.
На етапі перевірки митної вартості у Миколаївської митниці ДФС виникли сумніви щодо заявленої митної вартості товарів № 6 (комплектні змінні фільтри для вантажних автомобілів) та №12 (частини для барабанних гальм моторних вантажних автомобілів). У електронному повідомленні 05.08.2015 декларанту було зазначено, що подані документи не містять всіх даних відповідно до обраного декларантом методу визначення митної вартості, а саме: відсутня інформація щодо страхування вантажу відправником та отримувачем; надані декларантом документи містять розбіжності та неточності - інформація щодо витрат на навантаження , зазначена у довідці про транспортні витрати від 31.07.2015 №31-07/15, суперечить п. 3.2. розділу 3 Договору №08 від 18.02.2014 на перевезення вантажу автомобільним транспортом, надані документи не містять інформації щодо числових складових митної вартості. У зв`язку з цим, відповідно до частини 3 статті 53 Митного кодексу України відповідачем було витребувано у позивача для підтвердження митної вартості наступні документи: 1) виписку з бухгалтерської документації щодо складових митної вартості (пакування, страхування, транспортних витрат), а також бухгалтерські документи, передбачені Розділом 4 Договору №08 від 18.02.2014; 2) каталоги, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 3) копію декларації країни відправлення; 4) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовленні спеціалізованими експертними організаціями про вартість товару або сировини.
Листом № 809 від 06.08.2015 позивач повідомив Миколаївську митницю, що страхування товару за Спеціфікацією № 9 від 25.07.2015 до Контракту № 1 від 04.07.2014 не здійснювалось, оскільки за умовами договору та Специфікації відсутній обов`язок страхування товару, про що також надано довідку перевізника ПП «Беркут-Авто» №31-07/15 від 31.07.2015; 2) витрати    на навантаження вантажу були включені у вартість перевезення відповідно до договору перевезення з ПП «Беркут-Авто». Позивачем додатково надано: 1) бухгалтерські документи, передбачені Розділом 4 Договору №08 від 18.02.2014, а саме заявку №1329 від 28.07.2015 на транспортно-експедиторське обслуговування в міжнародному сполученні та рахунок-фактуру ПП «Беркут-Авто» №165 від 05.08.2015; 2) прайс-лист 2014 р. компанії «Meritor Germany GmbH» (Німеччина); 3) лист компанії «Meritor Germany GmbH» від 25.07.2015; 4) прайс-лист 2015 року компанії «Meritor Germany GmbH»; 5) комерційна пропозиція компанії «Meritor Germany GmbH» від 05.01.2015. Разом з тим, Миколаївська митниця не взяла до уваги зазначені пояснення ТОВ «Техторг-Дон» та дійшла висновку, що підприємством не надано документів, які підтверджують митну вартість товарів за № 6 та №12.
13.08.2015 Миколаївською митницею ДФС прийнято Рішення про коригування митної вартості товарів №504070000/2015/000038/2 (за резервним методом), відповідно до якого, загальна вартість товару №6 визначена в розмірі 2196 євро замість задекларованої 1489,49 євро, та товару № 12 - в розмірі 11617,66 євро замість задекларованої 4984,88 євро.
13.08.2015 Миколаївською митницею ДФС прийнято Картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №504070000/2015/00064 на підставі пункту 6 статті 54 Митного кодексу України та рішення про коригування митної вартості товарів від 13.08.2015 №504070000/2015/000038/2.
Задовольняючи позовні вимоги, суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що відповідачем не доведена правомірність застосування резервного методу при визначенні митної вартості, оскільки витребування документів може мати місце у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, не є обов`язковим, та повинно бути конкретизованим вказівкою на документи в загальному переліку, які є дійсно необхідними, а автоматизована система аналізу та управління ризиками з об`єктивних причин не може містити усієї інформації, що стосується суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності, товарів і умов їх продажу, тому такі дані не можуть мати більше значення, ніж надані декларантом первинні документи про товар. Отже, є протиправним визначення відповідачем митної вартості за резервним методом, при наявній можливості для застосування методу визначення митної вартості за ціною договору, у зв`язку з чим позовні вимоги про скасування оскаржуваного рішення є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Колегія суддів погоджується з такими висновками судів попередніх інстанцій, виходячи з наступного.
Відповідно до частини 1 статті 52 Митного кодексу України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою. За нормами частини 2 статті 52 Митного кодексу України  декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.
Відповідно до частини 2 статті 53 Митного кодексу України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах 5 і 6 статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Згідно з частиною 3 статті 53 Митного кодексу у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Відповідно до частини 1 статті 54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.
Згідно частини 6 статті 54 Митного кодексу України (в редакції на момент прийняття спірного рішення) митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю  виключно  за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів,  у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій-четвертій  статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено тощо.
Відповідно до положень статті 55 Митного кодексу України за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування.
Згідно з частиною 1 статті 55 Митного кодексу України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною 6 статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
Згідно пунктів 1-4 частини 2 статті 55 Митного кодексу України прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання  додаткових документів, передбачених частиною 3 статті 53 цього Кодексу,  за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом    доходів і зборів; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування.
З урахуванням вищевикладеного, очевидним є висновок, що у митного органу повинні бути наявними обґрунтовані причини для витребування додаткових документів, ненадання яких унеможливлювало б визначення митної вартості товару, що ввозиться, за ціною договору (основний метод) відповідно до статті 58 Митного кодексу.
Методи визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту визначені статтею 57 Митного кодексу України. Згідно даної статті такими методами є: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів;  б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів;  в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Відповідно до положень статті 64 Митного кодексу у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ). 
Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) органами доходів і зборів митних вартостях.
У разі якщо ця стаття застосовується органом доходів і зборів, він на вимогу декларанта або уповноваженої ним особи зобов`язаний письмово поінформувати їх про митну вартість, визначену відповідно до положень цієї статті, та про використаний при цьому метод.
Колегія суддів відхиляє доводи касаційної скарги з огляду на наступне.
Судами попередніх інстанцій на підставі належним чином досліджених матеріалів справи встановлено, що страхування товару не здійснювалося, ні позивачем, ні компанією «Meritor Germany GmbH», ні перевізником ПП «Беркут-Авто».
Колегія суддів додатково зазначає, що умови поставки EXW (Інкотермс-2010), відповідно до яких здійснювалась поставка товару, не передбачають обов`язкового страхування товарів.
Стосовно витрат на прибуття порожнього транспортного засобу до місця навантаження судами попередніх інстанцій правильно встановлено, що послуга перевезення вантажу оплачується безпосередньо за перевезення вантажу, а не за прибуття порожнього транспортного засобу до місця завантаження, а перевізник може не нести витрати пов`язані з доставкою транспорту до місця завантаження, в зв`язку з перевезенням товарів в пункт навантаження за іншими договорами з іншими контрагентами.
Митним кодексом України не встановлено обов`язку декларанта підтверджувати витрати на прибуття порожнього транспортного засобу до місця завантаження. «Методичні рекомендації з формування собівартості перевезень (робіт, послуг) на транспорті», затверджені наказом Міністерства транспорту України від 05.02.2001 №65, на які посилається відповідач, носять рекомендаційний характер.
Щодо підтвердження витрат на навантаження товару судами встановлено, що позивачем надано довідку перевізника ПП «Беркут-Авто» від 03.07.2015 №31-07/15 щодо вартості перевезення, згідно із якою Перевізник зазначив інформацію щодо витрат на транспортування оцінюваного товару до місця ввезення на митну територію України за міжнародною товарно-транспортною накладною СМR 000139 в сумі 19041 грн., з них навантажувальні роботи 300 грн.
Колегія суддів відхиляє доводи відповідача, що позивачем не підтверджено оплату товарів за зовнішньоекономічним договором №1 від 04.07.2014, за договором №8 від 18.02.2014 на перевезення вантажів автомобільним транспортом у міжнародному сполученні. У матеріалах справи наявні копія платіжного доручення від 20.08.2015 №293 на суму 31016,86 євро щодо оплати за товари, копія виписки за 14.09.2015, відповідно до якої проведена оплата за автопослуги згідно рахунку №165 від 05.08.2015 у сумі 36000,00 грн.
Щодо відомостей, зазначених у прайс-листі, то судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідно до листа «Meritor Germany GmbH» від 05.01.2015 у випадках, якщо не застосовується стандартна знижка 47 %, приймаються нетто ціни, які визначені в окремих прайс листах. Відповідно до комерційних документів компанія «Meritor Germany GmbH»  запропонувала ТОВ «Техноторг-Дон» придбати її товари на наступних умовах: у 2014 році - Q1, Q2 та Q3, що означає чим більша кількість замовленого товару тим менша ціна цього товару; у 2015 році на умовах 47 % знижки, а при замовленні мінімальної кількості товару зазначеного в прайс-листі компанії знижка 47 % припиняла свою дію, а діяла ціна нетто по прайсу.
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що Миколаївською митницею ДФС не обґрунтувано причин причин для витребування додаткових документів, ненадання яких унеможливлювало б визначення митної вартості товару, що ввозиться, за ціною договору (основний метод) відповідно до статті 58 Митного кодексу.
Відповідно до вищевикладеного, судами попередніх інстанцій належним чином встановлено, що позивачем у визначеному Митним кодексом України порядку підтверджено заявлену ціну товару, що імпортується, а митним органом безпідставно застосовано резервний метод визначення митної вартості товару. При прийнятті оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товару та картки відмови в прийнятті митної декларації, відповідач діяв необґрунтовано, тобто без врахування всіх обставин, які мають значення при прийнятті рішення, а відтак вказані рішення підлягають скасуванню.
За правилами частини статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
Доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються матеріалами справи і не дають підстав вважати, що при прийнятті оскаржуваного рішення суди допустили неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права при ухваленні рішень чи вчиненні процесуальних дій.
Згідно частини 1  статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України  суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що судами виконано всі вимоги процесуального законодавства, всебічно перевірено обставини справи, вирішено справу у відповідності до норм матеріального права, постановлено обґрунтоване рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для справи. Порушень норм матеріального права, які могли призвести до зміни чи скасування судових рішень не встановлено.
На підставі викладеного, керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,  

ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Миколаївської митниці ДФС залишити без задоволення.
Постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 28.10.2015 та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 30.03.2016 у справі №814/2980/15 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та не може бути оскаржена.

Судді | І.А. Васильєва С.С. Пасічник   В.П. Юрченко