Ухвала
 
24 грудня 2020 року
м. Київ
 
справа № 2-111/12
провадження № 61-18041ск20 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Русинчука М. М. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Крата В. І.                           розглянувши касаційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на постанову Київського апеляційного суду від 12 жовтня 2020 року у справі за скаргою ОСОБА_2 , заінтересовані особи: ОСОБА_1 , Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк», на дії приватного виконавця виконавчого округу Київської області Трофименка Михайла Михайловича,
ВСТАНОВИВ:
У травні 2019 року ОСОБА_2 звернулась до суду зі скаргою, в якій просила скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу Київської області Трофименка М. М. про відкриття виконавчого провадження № 58949019 щодо примусового виконання виконавчого листа (на підставі отриманого дубліката)            від 21 листопада 2018 року № 2-111/12, виданого Голосіївським районним судом міста Києва, щодо стягнення заборгованості з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Універсал Банк». 
Заява мотивована тим, що оскаржувана постанова не відповідає вимогам, встановленим Законом України «Про виконавче провадження», а саме: невірно зазначено назву виконавчого документа: неправильно зазначено назву виконавчого листа, невірно визначено суму стягнення, назву стягувача, постанова винесена за заявою особи, повноваження якої належним чином виконавцем не були перевірені, а довіреність на повноваження останньої не відповідає вимогам закону, порушено вимоги щодо місця виконання судового рішення, невірно вказана адреса боржника, не зазначено реквізити для добровільної сплати боргу, стягувач не долучив квитанції про сплату авансового внеску у розмірі 2% від суми стягнення, строки пред`явлення до виконання виконавчого документа на момент винесення оскаржуваної постанови скінчились.
Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 13 квітня 2020 року                   у задоволенні скарги відмовлено.
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що постанова приватного виконавця відповідає вимогам Закону України «Про виконавче провадження», обставини викладені у заяві є необґрунтованими та такими, що не відповідають обставинам справи.
Строк пред`явлення до виконання виконавчого листа дотримано, виконавчі листи подані з дотримання строку. Дійшов висновку, що виконавче провадження відкрите за належно оформленою довіреністю представника. 
Не прийняв посилання на те, що постанова містить два різні стягувача, виходив                з того, що Акціонерне товариство «Універсал Банк» і Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк», згідно з ЄРДПОУ є однією юридичною особою, яка змінила найменування без процедури реорганізації.
Авансовий внесок стягувачем сплачено, постанову винесено за місцем знаходження майна за вибором стягувача, що не суперечить Закону України «Про виконавче провадження».
Постановою Київського апеляційного суду від 12 жовтня 2020 року апеляційну скаргу  ОСОБА_2 залишено без задоволення, ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 13 квітня 2020 року - без змін. 
Апеляційний суд виходив з того, що вперше виконавчі листи були пред`явлені у строк, передбачений законом (чинним на дату видачі виконавчого документа) та повернуті постановою державного виконавця від 05 вересня 2013 року.
10 листопада 2014 року банк звернувся до суду з клопотанням про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення строку для пред`явлення до виконання. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 28 квітня              2015 року, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від                       13 квітня 2016 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 квітня 2016 року, заяву задоволено.
21 листопада 2018 року банк отримав дублікати виконавчих листів та повторно пред`явив їх до виконання 05 квітня 2019 року з дотриманням строку для пред`явлення до виконання.
Відхилив доводи скаржника щодо порушення оформлення дубліката виконавчого листа, дійшов висновку щодо правильності його оформлення відповідно до резолютивної частини судового рішення із дотриманням вимог закону «Про виконавче провадження, чинним на дату видачі виконавчого документа». Заява подана представником, повноваження якого, підтверджуються довіреністю. 
01 грудня 2020 року і 07 грудня 2020 року (згідно штемпеля на поштовому конверті) ОСОБА_1 і ОСОБА_2 подали до Верховного Суду касаційні скарги, у яких просять скасувати ухвалу суду першої інстанції та постанову апеляційного суду, ухвалити нове рішення про задоволення вимог скарги, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.
Скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що судами у порушення норм процесуального та матеріального права не перевірено підстави видачі дубліката виконавчого листа, дотримання строків пред`явлення виконавчих документів до виконання, не перевірено правильність дати пред`явлення виконавчих документів до виконання, приватний виконавець наклав арешти на рахунок для виплат соціальних коштів.
Скарга ОСОБА_2 мотивована тим, що судами у порушення норм процесуального та матеріального права не встановлено фактичні обставини справи, суди не звернули увагу, що відкрито виконавче провадження з пропуском строку пред`явлення виконавчих листів до виконання. Справу розглянуто без присутності учасників справи та не розглянуто подані клопотання, не перевірено підстави видачі дубліката виконавчого листа, правильність дати пред`явлення виконавчих документів до виконання, приватний виконавець наклав арешти на спеціальний рахунок, відкритий для виплат одноразової допомоги у зв`язку з народженням дитини. 
У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.
Суди встановили, що виконавчий лист у справі № 2-111/12 про стягнення солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ПАТ «Універсал Банк» забргованості у сумі 112 045,92 доларів США, що становило 895 253,70 грн виданий 03 грудня 2012 року і вперше пред`явлений до виконання протягом року. 05 вересня 2013 року виконавчий лист повернутий стягувачу. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 28 квітня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 13 квітня 2016 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 квітня 2016 року, заяву ПАТ «Універсал Банк» задоволено, видано дублікат виконавчого листа і поновлено строк пред`явлення до виконання. 
Дублікати виконавчих листів видано 21 листопада 2018 року. 18 квітня 2019 року приватний виконавець відкрив виконавче провадження за цими виконавчими листами.   
Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи (стаття 447 ЦПК України).
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі                     № 904/7326/17 (провадження № 12-197гс18) вказано, що «право сторони виконавчого провадження на звернення зі скаргою до суду на підставі статті 339 ГПК України пов`язане з порушенням прав такої сторони під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця»
У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 квітня 2020 року в справі № 641/7824/18 (провадження № 61-10355св19) вказано, що «завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. В порядку судового контролю за виконанням судових рішень такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси сторони виконавчого провадження порушені, а скаржник використовує цивільне судочинство для такого захисту. По своїй суті ініціювання справи щодо судового контролю за виконанням судових рішень не для захисту прав та інтересів є недопустимим».
Європейський суд з прав людини вказує, що «право на суд» було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (HORNSBY v. GREECE, № 18357/91, § 40, ЄСПЛ, від 19 березня 1997 року).
Відповідно до частини першої статті 22 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції Закону від 21 квітня 1999 року № 606-ХІV, яка діяла на час видачі виконавчого листа) виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання в такі строки: 1) посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців; 2) інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом.
Згідно з частиною п`ятою статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» (станом на час винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу 05 вересня 2013 року ) повернення виконавчого документа стягувачу  з  підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону.
Відповідно до статті 23 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній станом на час винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу 05 вересня 2013 року) строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються, зокрема, пред`явленням виконавчого документа до виконання. Після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується. У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення, строк пред`явлення виконавчого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною  щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, - з моменту закінчення дії відповідної заборони.
Частиною п`ятою статті 37 Закону України «Про виконавче провадження»                              (в редакції, чинній станом на день винесення оскаржуваної постанови,                           21 листопада 2018 року) встановлено, що повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.
Згідно з пунктом 17.4 розділу VІІІ Перехідні положення Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.
Стаття 24 вказаного Закону передбачає, що стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутись із заявою про поновлення пропущеного строку до суду, який видав відповідний документ, або до суду за місцем виконання.
Відповідно до частини першої статті 433 ЦПК України у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.
У пунктах 44 - 47 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року в справі № 2-836/11 (провадження № 14-308цс19) зроблено висновок, що стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції (частина шоста статті 12 Закону № 1404-VIII). У разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено (частина перша статті 433 ЦПК України; близький за змістом припис відображений у частині першій статті 329 ГПК України). Відповідно до підпункту 17.4 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України до дня початку функціонування Єдиного державного реєстру виконавчих документів: у разі втрати виконавчого документа, суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання (аналогічний припис відображений у підпункті 19.4 пункту 1 розділу «Перехідні положення» ГПК України).
Якщо строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання не сплив або суд його поновив, то заява про видачу дубліката цього документа, який втрачений, вважається поданою у межах встановленого для пред`явлення його до виконання строку.
Оскільки ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 28 квітня                         2015 року, яка набрала законної сили 13 квітня 2016 року, видано дублікати виконавчих листів у справі № 2-111/12 (21 листопада 2018 року) та поновлено строк пред`явлення його до виконання, приватний виконавець 05 квітня 2019 року відкрив виконавче провадження з дотримання вимог закону, що діяв на дату видачі виконавчих документів у цій справі, тому суди дійшли обґрунтованого висновку про те, що у державного виконавця не було підстав для відмови у відкриття виконавчого провадження через пропуск стягувачем строку для пред'явлення виконавчого документа до виконання.
Колегія суддів відхиляє доводи касаційної скарги про те, що суди не перевірили наявність підстав для видачі дубліката виконавчого листа та поновлення строку на його пред`явлення, оскільки ці обставини встановлені ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 28 квітня 2015 року, яка набрала законної сили,                 і відповідно до вимог частини четвертої статті 81 ЦПК України не потребують повторного встановлення та доведення при розгляді скарги  ОСОБА_2  на дії державного виконавця. 
Доводи касаційної скарги, що приватний виконавець у порушення вимог закону наклав арешт на спеціальний рахунок, на який скаржник отримує соціальні виплати є неприйнятними, оскільки відповідні дії чи рішення державного виконавця не були предметом вимог скарги, у зв`язку з чим відповідно до вимог частини другої статті 400 ЦПК України не можуть бути предметом касаційного перегляду.
Частиною четвертою статті 394 ЦПК України передбачено, що у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Правильне застосовування апеляційним судом норм матеріального і процесуального права є очевидним і не викликають розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені у скарзі доводи не дають підстав для висновку про незаконність оскарженої постанови суду апеляційної інстанції судового рішення.
Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
УХВАЛИВ:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на постанову Київського апеляційного суду від 12 жовтня 2020 року у справі за скаргою ОСОБА_2 , заінтересовані особи: ОСОБА_1 , Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк», на дії приватного виконавця виконавчого округу Київської області Трофименка Михайла Михайловича відмовити.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
Судді                                                                                                            М. М. Русинчук
                                                                                                                        Н. О. Антоненко
В. І. Крат