УХВАЛА
іменем України 
 
18 грудня 2020 року
м. Київ
справа № 487/4950/20
провадження № 51-5617ск20
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати 
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                       ОСОБА_1 ,
суддів                                     ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_4 від 7 грудня 2020 року на ухвалу Миколаївського апеляційного суду від 19 жовтня 2020 року.
Встановлені обставини
Ухвалою слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 12 вересня
2020 року ОСОБА_4 повернуто його скаргу (на бездіяльність слідчого Другого слідчого відділу СУ ТУ ДБР розташованого у м. Миколаєві у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 42020161390000033, яка полягає у не розгляді клопотання, поданого в порядку ст. 220 КПК) з підстав того, що її подано після закінчення строку, передбаченого ч. 1 ст. 304 КПК.
Миколаївський апеляційний суд ухвалою від 19 жовтня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 на зазначене рішення слідчого судді залишив без задоволення.
Суть питання
У касаційній скарзі ОСОБА_4 посилається на незаконність ухвали апеляційного суду через істотні порушення вимог кримінального процесуального закону. Вважає, що апеляційний суд дійшов необгрунтованого висновку, погодившись зі слідчим суддею про те, що скаржник пропустив десятиденний строк на оскарження, оскільки копію постанови ОСОБА_4 не отримував. На підставі цього просить скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції і постановити своє рішення, яким зобов`язати Директора ДБР м. Миколаєва проконтролювати надання скаржникові уповноваженою особою СУ ТУ ДБР постанови за наслідками розгляду клопотання ОСОБА_4 від 4 серпня 2020 року, поданого в порядку ст. 220 КПК.
Мотиви Верховного Суду
У рішенні Європейського суду з прав людини від 8 січня 2008 року щодо прийнятності заяви № 32671/02 у справі «Скорик проти України» зазначено, що право на суд, одним із аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним, воно може підлягати обмеженням, особливо стосовно умов прийнятності скарги. Однак ці обмеження
не повинні впливати на користування правом у такий спосіб і до такої міри, що саму його суть буде порушено. Вони повинні відповідати законній меті, і тут має бути розумний ступінь пропорційності між засобами, що застосовуються, та метою, якої намагаються досягнути.
За таких обставин наявність визначених у законі вимог щодо звернення до суду вищої інстанції в разі незгоди із судовим рішенням не є тотожним обмеженню в доступі до правосуддя, а отже, не означає обмеження у праві на справедливий судовий розгляд.
Згідно з ч. 2 ст. 19, п. 8 ч. 1 ст. 129 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках – на касаційне оскарження судового рішення.
Зазначені норми гарантують право на касаційне оскарження судового рішення тільки у випадках, прямо визначених законом.
Касаційний кримінальний суд у складі Верховного Суду є судом права і перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права на підставі касаційних скарг, поданих у порядку та у строки, які встановлено Кримінальним процесуальним кодексом України в редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», на судові рішення, що підлягають оскарженню в касаційному порядку.
Відповідно до ч. 4 ст. 424 КПК ухвала слідчого судді після її перегляду в апеляційному порядку, а також ухвала суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги на таку ухвалу оскарженню в касаційному порядку
не підлягають.
Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в касаційному порядку.
Як убачається зі змісту касаційної скарги та долучених до неї копій судових рішень, ОСОБА_4 звернувся до касаційного суду з касаційною скаргою на ухвалу суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді, тобто на судове рішення, яке відповідно до ч. 4 ст. 424 КПК не підлягає оскарженню в касаційному порядку, тому Верховний Суд дійшов висновку про те, що
на підставі ч. 4 ст. 424 КПК та відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 428 цього Кодексу скаржникові слід відмовити у відкритті касаційного провадження.
Разом із тим, колегія суддів вважає за необхідне роз`яснити ОСОБА_4 ,
що згідно з ч. 1 ст. 304 КПК рішення, дії або бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора, передбачені ч. 1 ст. 303 цього Кодексу, можуть виражатися у формах прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності, але не всі оформлюються постановою. Відповідно лише у випадках, коли прийняття рішення або вчинення дії слідчим, дізнавачем чи прокурором були оформлені у виді постанови, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії. В інших випадках – коли прийняття рішення або вчинення дії слідчим, дізнавачем чи прокурором
не оформлено у виді постанови, – строк обчислюється з моменту прийняття рішення, дії чи бездіяльності слідчого, дізнавача чи прокурора.
На цих підставах Верховний Суд постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою
 ОСОБА_4 від 7 грудня 2020 року на ухвалу Миколаївського апеляційного суду від 19 жовтня 2020 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                       ОСОБА_2                                          ОСОБА_3