ПОСТАНОВА
Іменем України

22 грудня 2020 року 
Київ
справа №826/15822/14
адміністративне провадження №К/9901/17322/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого - Олендера  І.Я.,
суддів: Гончарової І.А., Ханової Р.Ф.,
розглянувши у порядку письмового провадження заяву Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого адміністративного суду України від 4 серпня 2015 року у справі № 826/15822/14 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Тайгер» до Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправними дій та скасування податкових повідомлень-рішень,
У С Т А Н О В И В:
Товариство з обмеженою відповідальністю «Тайгер» (далі - позивач, ТОВ «Тайгер») звернулось до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (далі - відповідач, контролюючий орган, ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДФС у м. Києві) про визнання протиправними дій щодо складання акту від 17.09.2014 № 2288/26-53-22-05-21/32306323 ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДФС у м. Києві, скасування податкових повідомлень-рішень від 06.10.2014 № 0004212205, № 0004202205, зобов`язання ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДФС у м. Києві вилучити з автоматизованої інформаційної системи «Податковий блок» інформацію, внесену на підставі акта від 17.09.2014 № 2288/26-53-22-05-21/32306323 «Про результати документальної позапланової перевірки», заборону ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДФС у м. Києві передавати та враховувати результати, висновки  акту від 17.09.2014 № 2288/26-53-22-05-21/32306323 «Про результати документальної позапланової перевірки».
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення були прийняті контролюючим органом всупереч та не у відповідності до вимог чинного податкового законодавства, оскільки відповідач зробив висновки про порушення позивачем чинного податкового законодавства не обґрунтовані посиланням на відповідні обставини.
Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 4 листопада 2014 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 16 грудня 2014 року, адміністративний позов задоволено повністю. Визнано протиправними дії щодо складання акту від 17.09.2014 № 2288/26-53-22-05-21/32306323 ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДФС у м. Києві. Скасовано податкові повідомлення-рішення від 06.10.2014 № 0004212205, № 0004202205 ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДФС у м. Києві. Зобов`язано ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДФС у м. Києві вилучити з автоматизованої інформаційної системи «Податковий блок» інформацію, внесену на підставі акта від 17.09.2014 № 2288/26-53-22-05-21/32306323 «Про результати документальної позапланової перевірки». Заборонено ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДФС у м. Києві передавати та враховувати результати, висновки    акту від 17.09.2014 № 2288/26-53-22-05-21/32306323 «Про результати документальної позапланової перевірки».
Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій у справі № 826/15822/14, відповідач подав касаційну скаргу до Вищого адміністративного суду України, який ухвалою від 4 серпня 2015 року касаційну скаргу ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДФС у м. Києві залишив без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 4 листопада 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 16 грудня 2014 року залишив без змін.
Не погодившись із ухвалою Вищого адміністративного суду України від 4 серпня 2015 року ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДФС у м. Києві подала до Верховного Суду України заяву про її перегляд з підстав, встановлених пунктом 1 частини першої статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції Закону, на момент подання вказаної заяви).
Ухвалою Верховного Суду України від 14 грудня 2016 року відкрито провадження у справі № 826/15822/14 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Тайгер» до Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправними дій та скасування податкових повідомлень-рішень для перегляду ухвали Вищого адміністративного суду України від 4 серпня 2015 року.
Згідно з підпунктом 1 пункту 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції цього Кодексу, викладеній згідно із Законом України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII) заяви про перегляд судових рішень Верховним Судом України в адміністративних справах, які подані та розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку колегією у складі трьох або більшої непарної кількості суддів за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. Такі заяви розглядаються без повідомлення та виклику учасників справи, за винятком випадку, коли суд з огляду на обставини справи ухвалить рішення про інше.
Відповідно до підпункту 7 пункту 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції цього Кодексу, викладеній згідно із Законом України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII) заяви і скарги, зазначені в підпунктах 1, 3 - 6 цього пункту, передаються відповідно до Касаційного адміністративного суду, Великої Палати Верховного Суду за розпорядженням керівника апарату суду, до якого подані такі заяви і скарги, протягом тридцяти днів з дня набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Заява зареєстрована у Касаційному адміністративному суді у складі Верховного Суду 7 лютого 2018 року.
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 7 лютого 2018 року у справі визначено склад колегії суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду: Олендер І.Я. (суддя-доповідач), Гончарова І.А., Ханова Р.Ф.
Розгляд заяви контролюючого органу здійснюється Верховним Судом за правилами глави третьої Розділу 4 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України від 13 липня 2017 року № 2136-VIII, без повідомлення та виклику учасників справи.
За правилами пункту 1 частини першої статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України мотивом перегляду Верховним Судом України судових рішень в адміністративних справах є зокрема, неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.
Ухвалення різних за змістом судових рішень матиме місце в разі, коли суд (суди) касаційної інстанції при розгляді двох чи більше справ за тотожних предметів спору, підстав позову та за аналогічних обставин і однакового матеріально-правового регулювання спірних правовідносин дійшов (дійшли) протилежних висновків щодо заявлених позовних вимог.
У заяві контролюючий просить переглянути вказану ухвалу Вищого адміністративного суду України посилаючись на наявність підстав, встановлених пунктом 1 частини першої статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме неоднакове застосування норм пп. 44.1 ст. 44, п.п. 138.1, 138.2, 138.8, 138.10  ст. 138, п.п. 198.1, 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, щодо реального здійснення господарських операцій в якості обов`язкової умови виникнення у платника податків права на формування витрат та податкового кредиту за такими операціями. На обґрунтування заяви додано копію ухвали Вищого адміністративного суду України від 6 квітня 2016 року (№ К/800/41082/13) та інші рішення суду касаційної інстанції, які, на думку контролюючого органу, підтверджують неоднакове застосування судом касаційної інстанції вищезазначених норм матеріального права.
Позиція контролюючого органу, наведена в акті перевірки від 17.09.2014 № 2288/26-53-22-05-21/32306323, за результатами якої і було прийнято оскаржувані у цій справі податкові повідомлення-рішення, а також у запереченнях на адміністративний позов, апеляційній скарзі та касаційній скарзі (які є ідентичними за змістом), заяві про перегляд судового рішення суду касаційної інстанції, полягає у відсутності реальних правових наслідків господарських операцій між позивачем та його контрагентом - ТОВ «Торенія», з огляду на відсутність, на думку контролюючого органу, у вказаного контрагента реальної можливості проведення відповідних господарських операцій, що обґрунтовується відповідачем наявністю акту № 458/26-56-22-01-03/38091691 від 21.08.2014 «Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Торенія» щодо господарських взаємовідносин із платниками податків за період з 30.05.2012 по 31.12.2013, а також наявності кримінального провадження за ознаками кримінальних правопорушень (передбачених ч. 3 ст. 212, ч. 2 ст. 205 Кримінального кодексу України) відносно посадових осіб ТОВ «Торенія». Колегія суддів зазначає, що касаційна скарга контролюючого органу є ідентичною апеляційній скарзі, відповідачем інших обґрунтувань ніж ті, які були наведені в таких не вказано, в чому саме полягає неправильне застосування судами норм матеріального права заявником не наведено.
Згідно змісту оскаржуваного рішення, суд касаційної інстанції дійшов висновку про те, що, наявними у матеріалах справи належно оформленими первинними документами підтверджено реальність спірних господарських операцій здійснених позивачем з вказаним контрагентом, а тому обґрунтовано визнано підставність та правомірність формування позивачем даних податкового обліку на підставі первинних документів, оформлених за результатами реально здійснених господарських операцій, натомість контролюючим органом не надано жодних належних та достатніх доказів, які б підтверджували його доводи щодо неможливості проведення контрагентом позивача господарських операцій з поставки товару та наданні послуг. Не надано доказів контролюючим органом і в підтвердження наявності узгоджених дій між позивачем та його контрагентом, з метою незаконного отримання податкових вигод, або обізнаності позивача щодо таких дій контрагентів. Крім того, колегія суддів зазначає, що в матеріалах справи, що розглядається, міститься копія постанови слідчого відділу фінансових розслідувань ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДФС у м. Києві про закриття кримінального провадження щодо службових осіб ТОВ «Тайгер» в якій встановлено та зазначено, що фактичні обставини вказаної справи свідчать про реальність здійснення господарських операцій між позивачем та ТОВ «Торенія» протягом 2013 року.
В рішеннях касаційного суду, наданих для порівняння, суд касаційної інстанції, погодився з висновками судів попередніх інстанцій про те, що господарські операції між позивачами та їх контрагентами не були спрямовані на настання реальних наслідків фінансово-господарської діяльності, оскільки господарські операції не підтверджено належним чином оформленими первинними документами, які б у повній мірі відображали зміст таких господарських операцій, фактичне отримання товару, робіт, послуг (зокрема, містять недоліки в оформленні, не дають змоги ідентифікувати осіб, що їх підписали, не містять повної інформації щодо вчинених господарських операцій), а також фіктивної діяльності контрагентів позивача, а тому за встановлених обставин суди дійшли висновку, що у позивачів були відсутні підстави відображення наслідків таких господарських операцій у податковому обліку. Крім того, в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 6 квітня 2016 року     (№ К/800/41082/13) судом касаційної інстанції було встановлено, що договори, акти виконаних робіт, видаткові та податкові накладні за господарськими операціями між позивачем у вказаній справі та ТОВ «Леміш Груп», ТОВ «Укртехномас-Сервіс» підписано від імені контрагентів:  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , а постановою Печерського районного суду міста Києва від 19 березня 2012 року у справі № 1-167/12 звільнено ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності за злочин, передбачений ч. 2 ст. 205 Кримінального кодексу України та вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 22 травня 2012 року ОСОБА_1 (засновника ТОВ «Леміш Груп») було визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 205, ч. 2 ст. 358 Кримінального кодексу України.
Із зіставлення рішення, про перегляд якого подано заяву, з рішеннями на які робиться посилання як на приклад неоднаковості у правозастосуванні, вбачається, що в основі кожного з них лежать конкретні фактичні обставини, які залежно від повноти, характеру, об`єктивності, юридичного значення в оскарженому рішенні були оцінені як такі, що документально підтверджують фактичність, товарність господарських операцій, здійснення яких давало право платнику податку (позивачу) сформувати витрати та податковий кредит за такими господарськими операціями, а в порівняних рішеннях - як такі, що не давали для цього підстав. Наведене вище дає підстави вважати, що рішення Вищого адміністративного суду України додані на обґрунтування заяви, прийняті судами за інших фактичних обставин справи, а, отже, не підтверджують наявність неоднакового застосування одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах.
Зазначене дає підстави для висновку про необґрунтованість поданої заяви.
Відповідно до частини першої статті 244 Кодексу адміністративного судочинства України непідтвердження обставин, які стали підставою для перегляду справи, або якщо норма права у рішенні, про перегляд якого подана заява, застосована правильно, у задоволенні заяви про перегляд судового рішення належить відмовити.
Враховуючи вищезазначене, керуючись статтями 241 - 244, 244-1 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України від 13 липня 2017 року № 2136-VIII, пунктом 1 частини першої Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VIII, Суд
П О С Т А Н О В И В :
У задоволенні заяви Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого адміністративного суду України від 4 серпня 2015 року у справі № 826/15822/14 відмовити.
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді                                                                                          І.Я. Олендер

                                                                                          І.А. Гончарова

                                                                                          Р.Ф. Ханова