ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2020 р.	Справа № 520/7314/2020	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: П`янової Я.В.,
Суддів: Спаскіна О.А. ,  Любчич Л.В. ,
за участю секретаря судового засідання Мироненко А.А.

          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.08.2020 року, головуючий суддя І інстанції: Мар`єнко Л.М., м. Харків, повний текст складено 13.08.20 року по справі № 520/7314/2020
          за позовом        ОСОБА_1  
          до       Військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 )               
          про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі за текстом також - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) (далі за текстом також – відповідач, Військова частина НОМЕР_1 ), в якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні щорічної додаткової відпустки за виконання обов`язків військової служби, пов`язаних з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я за 2014, 2015, 2016, 2017, 2018, 2019 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби - 20 вересня 2019 року;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні щорічної додаткової відпустки за виконання обов`язків військової служби, пов`язаних з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я за 2014, 2015, 2016, 2017, 2018, 2019 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби - 20 вересня 2019 року.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 12 серпня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погодившись із прийнятим рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку, оскільки вважає його ухваленим з порушенням норм матеріального права.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач наводить обставини справи шляхом відтворення частини позовної заяви та нормативно - правове обґрунтування вимог апеляційної скарги через викладення тексту норм, зазначених у такій позовній заяві. Просить урахувати висновки Верховного Суду, сформовані у постановах від 16.05.2019 у справі № 620/4218/18, від 19.04.2019 у справі № 810/352/17, які за предметом розгляду подібні до цієї справи, рішення Європейського суду з прав людини, а також висновки Восьмого апеляційного адміністративного суду, сформовані у постанові від 24.03.2020 (пров. №А/857/1510/20).
За результатами апеляційного розгляду позивач просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.
Від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він зазначає, що у рішенні суд першої інстанції зробив правильний висновок про необґрунтованість вимог позивача. Вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, а тому апеляційну скаргу просить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Учасники справи були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.
Від позивача надійшла заява про розгляд справи без участі від 15.10.2020.
26.10.2020 від імені представника відповідача Томківа Романа через засоби електронного зв`язку до суду надійшло клопотання про перенесення судового засідання.
Вказане клопотання надійшло на офіційну електронну пошту Другого апеляційного адміністративного суду, проте, зазначений файл не підписано електронним цифровим підписом.
Згідно з частинами сьомою, восьмою, десятою статті 44 Кодексу адміністративного судочинства України документи (в тому числі процесуальні документи, письмові та електронні докази тощо) можуть подаватися до суду, а процесуальні дії вчинятися учасниками справи в електронній формі з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, за винятком випадків, визначених цим Кодексом.
Процесуальні документи в електронній формі мають подаватися учасниками справи до суду з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи шляхом заповнення форм процесуальних документів відповідно до Положення про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему.
Якщо документи подаються учасниками справи до суду або надсилаються іншим учасникам справи в електронній формі, такі документи скріплюються електронним цифровим підписом учасника справи (його представника). Якщо документи подаються учасниками справи до суду або надсилаються іншим учасникам справи в паперовій формі, такі документи скріплюються власноручним підписом учасника справи (його представника).
Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" від 22.05.2003 за № 851-IV (далі - Закон № 851) електронний документ - це документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.
Для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис (ч. 1 ст. 6 Закона № 851).
За правилами ч. 1 ст. 7 Закона № 851 оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронні довірчі послуги".
Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа (ч. 2 ст. 6 Закона № 851).
Отже, оскільки зазначене вище клопотання не містить електронного цифрового підпису, воно не є документом у розумінні наведених норм, а тому у суду відсутні передбачені законом підстави для його розгляду.
Обґрунтувань ненакладення електронного цифрового підпису клопотання, подане від імені представника відповідача Томківа Романа, не містить.
Апеляційна скарга розглядається у судовому засіданні відповідно до приписів статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі також – КАС України).
Колегія суддів, розглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час розгляду у суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 проходив військову службу в органах Державної прикордонної служби України. Наказом Військової частини НОМЕР_1 за № 433-ос від 20.09.2019 "Про особовий склад" позивача звільнено з військової служби, знято з усіх видів забезпечення та виключено зі списків Військової частини НОМЕР_1 з 20.09.2019.
На заяву позивача щодо виплати грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки ІНФОРМАЦІЯ_5 (Військова частина НОМЕР_1 ) листом від 08.04.2020 за № 11/3641 повідомив позивача, що додаткова відпустка за період 2014-2019 роки відповідно до Постанови КМУ № 702 від 01.08.2012 не надавалась у зв`язку з проведенням в Україні часткової мобілізації та введенням особливого періоду Указом Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17.03.2014 згідно із Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а також зазначив, що в кошторисі Військової частини НОМЕР_1 на 2020 рік асигнування на проведення виплат грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку за 2014-2019 роки не затверджені, документи щодо взяття в попередніх бюджетних періодах зобов`язань на зазначені цілі не надходили (а.с. 17-19).
Вважаючи, що відповідач протиправно не виплатив грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки за період з 2014 року по 2019 рік, позивач звернувся до суду.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 09.12.2019 у справі № 520/10841/19 ОСОБА_1 , зокрема, призначено виплату грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових, а тому підстави для призначення та виплати позивачу компенсації щорічної додаткової відпустки за виконання обов`язків військової служби, пов`язаних з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я відсутні, оскільки фактично ОСОБА_1 обрав вид додаткової щорічної відпустки як учасник бойових дій.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки вони знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.
Відповідно до частини першої статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" № 2232-ХІІ від 25 березня 1992 року (далі - Закон України № 2232-XII) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Згідно із пунктом 12 статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" № 3551-ХІІ від 22 жовтня 1993 року (далі за текстом -  Закон України № 3551-ХІІ) учасникам бойових дій надаються такі пільги, як використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.
Статтею 4 Закону України від 05 листопада 1996 року № 504/96-ВР "Про відпустки" (далі за текстом - Закон України № 504/96-ВР) передбачено такі види щорічних відпусток: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу зі шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.
Згідно із частиною четвертою статті 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" № 2011-ХІІ від 20 грудня 1991 року (далі за текстом - Закон України № 2011-ХІІ) - військовослужбовцям, виконання обов`язків військової служби яких пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням або здійснюється в особливих природних географічних, геологічних, кліматичних і екологічних умовах та умовах підвищеного ризику для життя і здоров`я, крім військовослужбовців строкової військової служби, надається щорічна додаткова відпустка із збереженням грошового та матеріального забезпечення. Тривалість такої щорічної додаткової відпустки визначається залежно від часу проходження служби в цих умовах та не може перевищувати 15 календарних днів.
Перелік місцевостей з особливими природними географічними, геологічними, кліматичними, екологічними умовами, військових посад, виконання обов`язків військової служби яких пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, а також порядок надання та тривалість щорічної додаткової відпустки залежно від часу проходження служби в зазначених умовах визначаються Кабінетом Міністрів України.
Військовослужбовцям, які одночасно мають право на отримання щорічної додаткової відпустки, передбаченої абзацом першим цього пункту та іншими законами, щорічна додаткова відпустка із збереженням грошового та матеріального забезпечення надається за однією з підстав за вибором військовослужбовця.
Судовим розглядом установлено, що рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 09.12.2019 у справі № 520/10842/19 адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_5 (Військової частини НОМЕР_1 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задоволено.
Визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_5 (Військової частини НОМЕР_1 ) щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 28.08.2015 по 20.09.2019, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби - 20.09.2019.
Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_5 (Військову частину НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 28.08.2015 по 20.09.2019, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби - 20.09.2019.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 09.12.2019 у справі №520/10842/19, яке набрало чинності, встановлено, що позивач мав право на отримання грошової компенсації за невикористані ним за період з 28.08.2015 по 20.09.2019 додаткові відпустки як учасник бойових дій, що передбачено п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону № 3551-ХІІ.
Тобто, позивачу рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 09.12.2019 у справі № 520/10841/19, зокрема, призначено виплату грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових, тому фактично, ОСОБА_1 обрав вид додаткової щорічної відпустки як учасник бойових.
Колегія суддів погоджується із судом першої інстанції, що за таких умов підстави для призначення та виплати компенсації щорічної додаткової відпустки за виконання обов`язків військової служби, пов`язаних з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я у позивача відсутні. 
Відтак, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що враховуючи абз. 3 п. 4 ст. 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", у задоволенні позовних вимог слід відмовити.
Наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду першої інстанції не спростовують.
Судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні правомірно зазначено, що Висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 21.08.2019 у зразковій справі № 620/4218/18 (Пз/9901/4/19) та постанові Верховного Суду від 19.04.2019 у справі № 810/352/17, до спірних правовідносин не можуть бути засновані, оскільки позивачем вже призначено та виплачено грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових, тобто обставини цієї справи є іншими, ніж ті, що зазначено у вказаних постановах.
Колегія суддів не приймає до уваги посилання позивача в апеляційній скарзі на судову практику при розгляді подібного спору в судах апеляційної інстанції, оскільки позиція судів першої та апеляційної інстанцій не є обов`язковою для врахування судом апеляційної інстанції, а згідно з ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд ураховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
З рішеннями Європейського суду з прав людини оскаржуване рішення суду першої інстанції узгоджується та їм не протирічить.
Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.
Ураховуючи положення статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.08.2020 року по справі № 520/7314/2020  залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		Я.В. П`янова	
Судді	   	О.А. Спаскін    Л.В. Любчич   	
Повний текст постанови складено  05.11.2020 року