ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2020 року	Львів	Справа № 380/7337/20 пров. № А/857/14098/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючої судді                                                      Хобор Р.Б.,
суддів                                                                           Сеника Р.П.,  Судової-Хомюк Н.М.
з участю секретаря судового засідання                          Смолинця А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2020 року про закриття провадження у справі № 380/7337/20, ухвалену суддею Клименко О.М. у м. Львові за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Залізничного відділу соціального захисту Управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

                                                             В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом у якому просить суд:
визнати протиправними дії Залізничного відділу соціального захисту Управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 державної житлової субсидії із 01 жовтня 2019 року;
зобов`язати Залізничний відділ соціального захисту Управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради призначити ОСОБА_1 державну житлову субсидію із 01 жовтня 2019 року за адресою: АДРЕСА_1 та провести перерахунок житлової субсидії із 01 жовтня 2019 року.
Позовні вимоги мотивовано тим, що 20 листопада 2019 року позивач звернувся до Залізничного відділу соціального захисту Управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради із заявою про призначення державної житлової субсидії і отримав рішення про відмову у призначенні субсидії, яка оформлена протоколом № 46 від 26.12.2019 року.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 18.03.2020 року рішення відповідача про відмову у призначенні субсидії, яка оформлена протоколом № 46 від 26.12.2019 року скасовано та зобов`язано відповідача повторно розглянути заяву від 20.11.2020  року.
На виконання цього рішення суду, відповідач 21.04.2020 року прийняв рішення, яке оформлене протоколом № 9 про відмову у призначенні субсидії.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 17 липня 2020 року, рішення відповідача, яке оформлене протоколом № 9 від 21.04.2020 року про відмову у призначенні субсидії скасоване та зобов`язано відповідача прийняти рішення за результатами розгляду заяви від 20.11.2019 року щодо призначення (відмови) субсидії, з урахуванням висновків суду.
На виконання цього рішення суду, відповідач 19.08.2020 року прийняв рішення, яке оформлене протоколом № 20 про відмову у призначенні субсидії.
З цього приводу позивач зауважує, що відповідач не виконав рішення Львівського окружного адміністративного суду від 17 липня 2020 року у справі № 380/3725/20 з урахуванням висновків суду по цій справі.
Позивач вважає, що відповідач порушив його право, як особи, яка відноситься малозабезпеченої сім`ї, на отримання державної житлової субсидії. На думку позивача, належним способом захисту порушеного права є визнання дій відповідача щодо відмови у призначенні субсидії протиправними та зобов`язання відповідача призначити субсидію. 
Позиція відповідача зводиться до того, що позивач не вніс до заяви та декларації від 20 листопада 2019 у повному обсязі відомості про членів домогосподарства (прізвище, ім`я та по батькові, сімейний стан, число, місяць і рік народження, паспортні дані чи дані іншого документа, що посвідчує особу, реєстраційний номер облікової картки платника податків), чим порушив вимоги пункту 46 Положення про порядок призначення житлових субсидій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 1995 року № 848.  Це стало підставою для відмови у призначенні субсидії.       
Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2020 року провадження у справі № 380/7337/20 закрито.
Не погодившись із цією ухвалою суду, її оскаржив позивач, подавши апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду першої інстанції скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
У обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначає те, що суд першої інстанції порушив норми матеріального та процесуального права, неповно з`ясував обставини справи та зробив помилковий висновок про закриття провадження. 
Таку позицію відповідач пояснює тим, що спір у цій справі ініційований позивачем, у зв`язку із тим, що відповідач за наслідками розгляду його заяви від 20.11.2019 року прийняв нове рішення, на підставі якого відмовив позивачу у призначенні субсидії. Отже спір у цій справі є новим і не спрямований на виконання судового рішення.
Заслухавши суддю – доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.
Суд першої інстанції встановив те, що 20 листопада 2019 року позивач звернувся до Залізничного відділу соціального захисту Управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради із заявою про призначення державної житлової субсидії і отримав рішення про відмову у призначенні субсидії, яка оформлена протоколом № 46 від 26.12.2019 року.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 18 березня 2020 року у справі № 380/955/20 за позовом ОСОБА_1 до Залізничного відділу соціального захисту Управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради визнано протиправним та скасовано повідомлення Залізничного відділу соціального захисту Управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради про відмову у призначенні субсидії № 46 від 26 грудня 2019 року. Зобов`язано Залізничний відділ соціального захисту Управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 20 листопада 2019 року про призначення житлової субсидії.
21 квітня 2019 року комісією утвореною при Залізничній районній адміністрації м. Львова з питань призначення субсидій для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг та державної  соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям, надання компенсації особам, які мають право на безоплатне отримання вугілля на побутові потреби, але проживають у будинках з центральним опаленням, та включення до Єдиного державного автоматизованого реєстру осіб, які мають право на пільги, надання грошової допомоги постраждалим особам чи особам, які переміщуються прийнято повідомлення про відмову у субсидії № 9, на підставі якого ОСОБА_1 відмовлено у призначенні субсидії з 01 жовтня 2019 року, відповідно до пунктів 14, 15, 20, 25, 46 Положення про порядок призначення житлових субсидій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 1995 року № 848 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2019 року № 1151).
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 17 липня 2020 року у справі № 380/3725/20 за позовом ОСОБА_1 до Залізничного відділу соціального захисту Управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради визнано протиправним та скасовано рішення комісії з питань призначення субсидій для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг та державної  соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям, надання компенсації особам, які мають право на безоплатне отримання вугілля на побутові потреби, але проживають у будинках з центральним опаленням, та включення до Єдиного державного автоматизованого реєстру осіб, які мають право на пільги, надання грошової допомоги постраждалим особам чи особам, які переміщуються утвореної при Залізничній районній адміністрації м. Львова, викладене в протоколі № 9 від 21 квітня 2020 року щодо відмови у призначенні субсидії ОСОБА_1 з 01 жовтня 2019 року. Зобов`язано Залізничний відділ соціального захисту Управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради прийняти рішення за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 від 20 листопада 2019 року щодо призначення (відмови) субсидії як малозабезпеченій сім`ї, з урахуванням висновків суду по цій справі. В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.
19 серпня 2020 року комісія з питань призначення субсидій для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг та державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям, надання компенсації особам, які мають право на безоплатне отримання вугілля на побутові потреби, але проживають у будинках з центральним опаленням, та включення до Єдиного державного автоматизованого реєстру осіб, які мають право на пільги, надання грошової допомоги постраждалим особам чи особам, які переміщуються утвореної при Залізничній районній адміністрації м. Львова, на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 17 липня 2020 року у справі № 380/3725/20, беручи до уваги заяву (з додатками) ОСОБА_1 від 08 серпня 2020 року та інформацію офіційного веб-порталу Судова влада України, на підставі рішення, яке оформлене протоколом № 20, позивачу відмовлено у призначенні державної житлової субсидії з 01 жовтня 2019 року відповідно до пунктів 14, 15, 20, 25, 46 Положення про порядок призначення житлових субсидій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 1995 року № 848 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2019 року № 1151).
Приймаючи рішення у цій справі, суд першої інстанції виходив з того, що звертаючись до суду із цим адміністративним позовом, позивач оскаржує дії відповідача, що мали місце під час виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 17 липня 2020 року у справі № 380/3725/20. Суд вважає, що ці дії можуть бути оскаржені в порядку передбаченому статтею 383 КАС України, оскільки такий порядок оскарження дій суб`єкта владних повноважень, вчинених на виконання судового рішення, є більш оптимальним для особи, яка вважає, що її права порушені, зважаючи на менший час розгляду справи і процесуальні інструменти судового контролю за виконанням рішення. Суд першої інстанції вважає, що не можна зобов`язати суб`єкта владних повноважень виконувати судове рішення шляхом ухвалення з цього приводу іншого судового рішення, оскільки примусове виконання рішення суду здійснюється в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження».
Апеляційний суд погоджується із вказаним висновком з огляду на наступні обставини.
Відповідно до частини другої статті 372 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.
Частиною четвертою цієї ж статті передбачено, що примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом.
Таким законом є Закон України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII.
Згідно з положеннями статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
За змістом частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Отже рішення, яке набрало законної сили, у разі невиконання його у добровільному порядку, виконується в примусовому порядку, відповідно до Закону України «Про виконавче провадження».
У постанові від 16 січня 2019 року у справі № 686/23317/13-а Велика Палата Верховного Суду висловила правову позицію щодо того, що не можна зобов`язати суб`єкта владних повноважень виконувати судове рішення шляхом ухвалення з цього приводу іншого судового рішення, оскільки примусове виконання рішення суду здійснюється в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження».
Водночас КАС України, а саме статтею 382 визначені спеціальні способи судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах - зобов`язання суб`єкта владних повноважень не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення, накладення штрафу за невиконання судового рішення.
Крім того, частиною 1 статті 383 КАС України передбачено, що особа, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.
Верховний Суд у постанові від 20 лютого 2019 року у справі № 806/2143/15 зробив висновок, що зазначені правові норми КАС України мають на меті забезпечити належне виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.
Наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому КАС, який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення.
Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень.
Апеляційний суд вважає, що обраний позивачем спосіб захисту не усуває юридичного конфлікту та не відповідає об`єкту порушеного права, а тому в такий спосіб неможливо захистити чи відновити право у разі визнання його судом порушеним.
Цей висновок апеляційний суд зробив на основі того, що рішення відповідача від 19 серпня 2020 року, яке оформлене протоколом № 20 і стало підставою для подання цього позову і рішення відповідача від 21.04.2020 року, яке оформлене протоколом № 9, що скасоване рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 17 липня 2020 року ідентичні у ґрунтуються на тих самих підставах. Це свідчить про те, що відповідач на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 17 липня 2020 року не врахував висновків суду, хоча суд зобов`язав відповідача врахувати висновки суду зроблені в цьому рішенні. 
Отже, у спірних правовідносинах має місце невиконання рішення суду, яке набрало законної сили. Натомість спонукати до його виконання позивач може, шляхом встановлення судового контролю в порядку передбаченому статтями 382-383 КАС України, або ініціювати примусове виконання рішення суду в порядку передбаченому Законом України «Про виконавче провадження».
Відтак, апеляційний суд дійшов висновку про те, що оскільки є така, що набрала законної сили постанова суду з того самого предмету спору і між тими самими сторонами, то суд першої інстанції дійшов вірного висновку про необхідність закриття провадження у справі на підставі пункту 4 частини першої  статті 238 КАС України.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до переконання в тому, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги безпідставними, та  такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржене рішення суду першої інстанції без змін.
Керуючись ч. 4 ст. 229, ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

                                                П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2020 року про закриття провадження в справі № 380/7337/20 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, за наявності яких, постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча суддя	 	Р. Б. Хобор 	
судді	 	Р. П. Сеник 	
 	 	Н. М. Судова-Хомюк  	
Повний текст постанови складений  16.12.2020 року