Ухвала
Іменем України
 
28 грудня 2020 року 
м. Київ
 
справа № 761/32045/17
провадження № 61-18591ск20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Усика Г. І. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Ступак О. В., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Київського апеляційного суду від 06 листопада 2020 року у складі судді Соколової В. В., у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» про стягнення грошових коштів,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст заявлених вимог та ухвалених судових рішень 
 
У вересні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») про стягнення грошових коштів.
 
Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 20 серпня 2019 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
 
Не погоджуючись з указаним судовим рішенням, 22 жовтня 2020 року 
ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 20 серпня 2019 року.
 
Ухвалою Київського апеляційного суду від 06 листопада 2020 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 20 серпня 2019 року.
 
Ухвала суду мотивована тим, що заявник звернулася до суду з апеляційною скаргою після спливу одного року з дня складення повного тексту оскаржуваного судового рішення, що відповідно до частини другої статті 358 ЦПК України є підставою для відмови у відкритті апеляційного провадження.
 
Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги
 
У грудні 2020 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , у якій заявник просила скасувати ухвалу Київського апеляційного суду від 06 листопада 2020 року та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що, відмовляючи у відкритті апеляційного провадження, суд апеляційної інстанції не урахував, що представник позивача ОСОБА_3 дійсно приймав участь у судових засіданнях у суді першої інстанції, 
20 серпня 2019 року отримав вступну та резолютивну частину судового рішення, та з метою отримання копії повного тексту оскаржуваного судового рішення суду першої інстанції неодноразово звертався із відповідними заявами до судді та канцелярії суду, які були залишені без задоволення. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України короновірусу COVID-19» з 12 березня 2020 року по 03 квітня 2020 року був установлений карантин, який у подальшому був неодноразово продовжений. Оскільки на час дії карантину в Шевченківському районному суді м. Києва запроваджений особливий режим роботи, який передбачав обмеження в доступі до приміщення суду без нагальної потреби, Адвокатське об`єднання «Кравець і партнери», що представляє інтереси позивача, прийняли рішення утриматися від відвідування судів усіх інстанцій на указаний період. З огляду на те, що ані позивач, ані її представник копію судового рішення суду першої інстанції засобами поштового зв`язку та на їх неодноразові звернення не отримували, натомість з повним текстом судового рішення суду першої інстанції від 20 серпня 2019 року ознайомилися лише 22 вересня 
2020 року, а тому з цієї дати починається перебіг строку на апеляційне оскарження, апеляційний суд дійшов помилкового висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження на підставі частини другої статті 358 ЦПК України.
 
Також касаційна скарга містить клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження, мотивоване тим, що повний текст оскаржуваної ухвали апеляційного суду, представник заявника отримала 11 листопада 2020 року електронною поштою, що підтверджується відповідною роздруківкою з електронної пошти. 
 
За змістом частини другої статті 390 ЦПК України учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення прощенного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
 
Ураховуючи, що причини пропуску строку на касаційне оскарження, наведені заявником є поважними, підтверджені належними доказами, клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження підлягає задоволенню, а строк поновленню.
 
Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обгрунтування
 
Вивчивши касаційну скаргу, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга є необгрунтованою.
 
Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. 
 
Згідно з положеннями частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необгрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.
 
Із касаційної скарги вбачається, що вона є необгрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності оскаржуваних судових рішень.
 
За змістом частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
З апеляційною скаргою на рішення Шевченківського районного суду м. Києва 
від 20 серпня 2019 року ОСОБА_1 звернулася 22 жовтня 2020 року.
 
Відповідно до частини другої статті 358 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: 1) подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; 2) пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.
 
Аналіз наведених положень ЦПК України дає підстави для висновку, що у разі подання апеляційної скарги після спливу одного року з дня складення повного тексту оскаржуваного судового рішення то строк на апеляційне оскарження може бути поновлений лише за наявності двох умов, а саме: 1) якщо заявник не був повідомлений про розгляд справи або не залучений до участі у ній, за умови, що суд ухвалив рішення про його права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; 2) строк на касаційне оскарження пропущено внаслідок виникнення обставин непереборної сили.
 
Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, заявники посилалися на те, що строк на апеляційне оскарження ними пропущено з поважних причин, зокрема копію повного тексту оскаржуваного судового рішення ані позивач, ані її представник засобами поштового зв`язку та на їх неодноразові звернення до суду не отримували, зі змістом оскаржуваного судового рішення ознайомилися лише 22 вересня 2020 року. 
 
Перевіряючи наведені доводи заявника, апеляційний суд встановив, що 
ОСОБА_1 є позивачем у справі. Представник позивача ОСОБА_3 був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, зокрема був присутній у судовому засіданні, призначеному на 20 серпня 
2019 року, серед іншого й під час проголошення вступної та резолютивної частини рішення суду першої інстанції. 
 
Крім того, як убачається з Єдиного державного реєстру судових рішень рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 20 серпня 2019 року було оприлюднено 03 вересня 2019 року. 
 
Статтею 44 ЦПК України закріплено обов`язок особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.
 
Установивши, що позивач та її представник були обізнані про розгляд справи у суді першої інстанції, за відсутності обставин непереборної сили, що зумовили пропуск строку на апеляційне оскарження рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 20 серпня 2019 року понад один рік, апеляційний суд дійшов обгрунтованого висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження на підставі положень частини другої статті 358 ЦПК України.
 
У справах «Осман проти Сполученого королівства» та «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини роз`яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенціївправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху у судовому процесі.
 
У рішенні Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі № 3236/03 «Пономарьов проти України» зазначено, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обгрунтовані підстави. Разом з тим, якщо строк на оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності. Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (Пономарьов проти України, № 3236/03, § 41, ЄСПЛ, 
від 03 квітня 2008 року).
 
Поновлення процесуального строку зі спливом встановленого строку та за підстав, які не видаються переконливими може свідчити про порушення принципу юридичної визначеності.
 
У кожній конкретній справі суди мають грунтовно перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata. При цьому на осіб, які беруть участь у справі, покладається обов`язок демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду і не допускати свідомих маніпуляцій та ухилень від отримання інформації про рух справи.
 
Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Ураховуючи наведене, ухвала Київського апеляційного суду від 06 листопада 2020 року постановлена з дотриманням норм процесуального права. 
 
Доводи касаційної скарги про порушення апеляційним судом норм процесуального права не знайшли свого підтвердження, правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, що свідчить про необгрунтованість скарги та відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.
 
Керуючись статтею 390, частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
Клопотання представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про поновлення строку на касаційне оскарження задовольнити.
 
Поновити представнику ОСОБА_1 - ОСОБА_2 строк на касаційне оскарження ухвали Київського апеляційного суду від 06 листопада 2020 року.
 
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Київського апеляційного суду від 06 листопада 2020 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» про стягнення грошових коштів,, відмовити.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові. 
 
Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                        Г. І. Усик
І. Ю. Гулейков
О. В. Ступак