КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 752/15109/20	
Провадження № 33/824/4565/2020
Головуючий в суді першої інстанції: Бойко О.В. 
Доповідач: Трясун Ю.Р. 
 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
 
18 листопада 2020 року                                                                           місто Київ 
 
Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Трясун Ю.Р., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Голосіївського районного суду міста Києва від 12 жовтня 2020 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,- 
 
за участю особи, притягнутої до адміністративної відповідальності	 	  ОСОБА_1 	
 
В С Т А Н О В И В:
 
Постановою судді Голосіївського районного суду міста Києва від         12 жовтня 2020 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.
 
Відповідно до постанови, 25 липня 2020 року о 22 год. 10 хв. в м. Києві по вул. Столичне Шосе, ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Ford» з державним номерним знаком НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови та координації рухів. Від проходження огляду на стан сп`яніння відмовився у встановленому законом порядку, в присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України (далі - ПДР України), за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову Голосіївського районного суду міста Києва від 12 жовтня 2020 року. 
В доводах апеляційної скарги апелянт зазначає, що не погоджується із постановою суду першої інстанції та вважає її незаконною та такою, що постановлена із порушенням норм матеріального та процесуального права.
Апелянт вказує, що суд першої інстанції належним чином не повідомив його про дату, час та місце судового розгляду.
Так, ОСОБА_1 зазначає, що 08 жовтня 2020 року на його телефон надійшла судова повістка у виді текстового повідомлення щодо проведення судового засідання 12 жовтня 2020 року на 14 год. 45 хв.
Вказує, що 09 жовтня 2020 року він направив на електронну адресу суду клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із перебуванням на лікарняному та додатково повідомляв про наявність такого клопотання секретаря судового засідання.
В той же час, як зазначає ОСОБА_1 , суд залишив поза увагою його клопотання про відкладення розгляду справи та прийняв рішення у справі без його участі.
 
Переглянувши справу за апеляційною скаргою, заслухавши пояснення ОСОБА_1 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити,апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає. 
 
Відповідно до ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх доказів в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. 
На думку апеляційного суду, суддя першої інстанції, розглядаючи справу про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, в повній мірі дотримався вимог закону. 
Оскаржуючи постанову суду першої інстанції апелянт зазначає, що суд всупереч вимог ст. 268 КУпАП розглянув справу без його участі. 
Апеляційний суд вважає наведені доводи необґрунтованими та зазначає, що та обставина, що справу було розглянуто за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності не може бути визнана безумовною підставою для скасування оскаржуваної постанови з огляду на наступне.
У рішенні від 26 квітня 2007 року у справі «Пономарьов проти України» Європейський суд наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Як вбачається із матеріалів справи, суд першої інстанції повідомив ОСОБА_1 належним чином шляхом направлення смс-повідомлення, однак у судове засідання призначене на 12 жовтня 2020 року останній не з`явився, при цьому направив до суду клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку із перебуванням на лікарняному. 
Так апеляційний суд зазначає, що задоволення клопотання ОСОБА_1 про відкладення розгляду справи призвело б до безпідставного її затягування та порушення вимог статей 38, 277 КУпАП.
У зв`язку з цим, незважаючи на неявку ОСОБА_1 , суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок про можливість розгляду справи за його відсутності, оскільки, в даному конкретному випадку це не вплинуло і не могло вплинути на дотримання судом вимог ст. 245 КУпАП щодо забезпечення реалізації завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення, зокрема своєчасного, всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин кожної справи та її вирішення в точній відповідності з законом. 
В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 зазначив, що він погодився на проходження огляду для визначення стану сп`яніння та повідомив працівників поліції, що поїде до медичного закладу за умови, що він дочекається евакуатора та переконається у тому, що його автомобіль завантажать на транспортний засіб, однак працівники поліції розцінили це як відмову від проходження огляду. 
Апеляційний суд дослідив наявний в матеріалах справи відеозапис з нагрудної камери працівника поліції із якого вбачається, що ОСОБА_1 погодився пройти огляд на стан сп`яніння в медичному закладі. В подальшому ОСОБА_1 відмовився їхати до медичного закладу та повідомив працівникам поліції, що нікуди не поїде поки не приїде евакуатор, при цьому в присутності двох свідків заперечив факт керування транспортним засобом та зазначив, що не є водієм. При цьому згоди на проходження огляду на стан сп`яніння а ні на місці зупинки, а ні в закладі охорони здоров`я ОСОБА_1 не висловив.
Так, апеляційний суд зазначає, що у рішенні Європейського суду з прав людини по справі "О`Галлоран та Франціє проти Сполученого Королівства" від 29 червня 2007 року суд зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
При цьому, відповідно до п. 9 Розділу ІІ Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» (далі - Інструкція) передбачено, що з метою забезпечення достовірності результатів огляду водіїв транспортних засобів, які мають бути оглянуті в закладах охорони здоров`я, поліцейський забезпечує доставку цих осіб до найближчого закладу охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення.
Таким чином, відповідно до п. 2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення, зокрема, стану алкогольного сп`яніння. 
Отже, відмова водія від проходження відповідно до п. 2.5 ПДР України огляду з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є самостійним складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
При цьому апеляційний суд звертає увагу на те, що п. 2 Розділу І Інструкції передбачено, що огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.
Таким чином, ОСОБА_1 повинен був виконати вимоги інспектора патрульної поліції пройти огляд на стан сп`яніння. Не виконавши це він вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, про що судом першої інстанції зроблений правильний висновок.
Апеляційний суд зазначає, що ОСОБА_1 , як водій транспортного засобу, не наділений правом встановлювати працівникам поліції умови, за яких він готовий пройти огляд, зокрема дочекатись приїзду евакуатора.
Досліджені під час розгляду в справі про адміністративне правопорушення докази повністю узгоджуються між собою та є такими, що не викликають сумніву.
Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданням провадження у справі про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Апеляційний суд вважає, що суд цих вимог закону дотримався в повній мірі та ухвалив рішення, яке є вмотивованим, а викладені в ньому висновки відповідають фактичним обставинам справи, відтак підстав для скасування оскаржуваної постанови немає.
Керуючись ст. 294 КУпАП, суд,-
 
П ОС Т АН О ВИ В :
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. 
Постанову судді Голосіївського районного суду міста Києва від 12 жовтня 2020 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , залишити без змін. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

 
Суддя                                                         Ю.Р.Трясун