Справа № 465/375/17                                Головуючий у 1 інстанції: Ванівський Ю.М. 
Провадження № 22-ц/811/2476/19                        Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М. 
Категорія:36

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
                22 вересня 2020 року                                  м.Львів
Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі: головуючого – судді Бойко С.М.,
суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В.,
секретаря – Жукровської Х.І., 
з участю: представника позивача – ОСОБА_1 ,
представника відповідача – Мачічки О.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2  на рішення Франківського районного суду м.Львова від 28 травня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2  до товариства з обмеженою відповідальністю «Львівгаз збут» про визнання дій протиправними та зобов`язання провести перерахунок оплати за газ, 
                          в с т а н о в и л а:
У січні 2017 року ОСОБА_2  звернувся до суду з позовом, який неодноразово уточнював у процесі розгляду справи, з остаточними вимогами про  визнання незаконними та протиправними дій відповідача щодо нарахування йому (позивачу) плати за газ за період з 01 жовтня 2016 року по 01 серпня 2017 року на суму 827 грн. 75 коп. за граничними об`ємами споживання природного газу – 9,8 м3 на людину на місяць і несвоєчасного проведення перерахунку плати за газ за законними нормами, та зобов`язання відповідача в подальшому проводити нарахування плати за газ відповідно до норм споживання природного газу, у разі відсутності газового лічильника, що встановлені та підтверджені постановою Кабінету Міністрів України №203 від 23.03.2016 року «Про норми споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників», зі змінами, внесеними постановами КМУ №316 від 27.04.2016 року та №609 від 18.08.2017 року (якою змінено норму споживання газу з 4,4 м3 на одну особу на місяць на 3,3 м3 на одну особу на місяць) і зазначено в ч.3 ст.18 Закону України «Про ринок природного газу» від 09.04.2015 року.
Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що у зв`язку з неправильним, всупереч чинного законодавства, нарахуванням плати за газ він неодноразово звертався до відповідача з вимогою провести перерахунок, однак, такий було проведено лише у вересні 2017 року, що підтверджує незаконність дій відповідача, правову оцінку яким повинен дати суд при вирішенні даного спору, незважаючи на відсутність оспорюваної ним первинно суми боргу, і зобов`язати відповідача на майбутнє не допускати таких незаконних нарахувань.
Рішенням Франківського районного суду м.Львова від 28 травня 2019 року у задоволені позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.
Рішення суду оскаржив позивач ОСОБА_2 , просить його скасувати з підстав неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального права і ухвалити нове рішення, яким його позов задовольнити.
Апелянт зазначає, що своїми висновками в мотивувальній частині рішення суд фактично підтвердив незаконність дій відповідача при нарахуванні плати за газ у спірний період за граничними нормами споживання природного газу – 9,8 м3 на одну людину в разі відсутності газового лічильника, але в резолютивній частині рішення відсутній висновок суду про визнання протиправними описаних в позовній заяві дій відповідача, що, на його (апелянта) переконання, свідчить про неповне дослідження судом матеріалів справи, в тому числі його заяви від 31.08.2017 року та інших документів, які він надавав суду.
Звертає увагу, що хоча відповідач і виконав в позасудовому порядку його вимогу про перерахунок заборгованості по оплаті за газ за спірний період, однак, він (апелянт) просив суд вирішити ці питання в правовому полі через рішення суду, визнавши незаконність та протиправність дій відповідача.
Крім того, зазначає, що суд не застосував норми матеріального права, на які він посилався і які підлягали застосуванню до спірних правовідносин. 
В судове засідання апеляційного суду позивач не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений, однак, подав до суду клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з тим, що у визначений день судового засідання він буде повертатись з Волинського обласного санаторію «Лісова пісня», де перебував на санаторно-курортному лікуванні з 04.09.2020 року по 21.09.2020 року.
Колегія суддів відмовила у задоволенні цього клопотання, визнавши за можливе, відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України, розглядати справу у відсутності позивача, за участі його представника – адвоката Ощипок О.З., врахувавши при цьому ту обставину, що у зв`язку з необхідністю забезпечення в судовому засіданні позивачу правничої допомоги, розгляд справи вже відкладався за його клопотанням.
Заслухавши пояснення сторони позивача в підтримання апеляційної скарги, заперечення сторони відповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.
Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового чи майнового права та інтересу.
Відповідно до ч.2 ст.16 ЦК України, одними із способів захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; відшкодування майнової та моральної шкоди; визнання незаконними рішень, дій чи бездіяльності органу державної влади або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. 
Враховуючи наведені вище норми матеріального права й те, що відповідач в позасудовому порядку вирішив питання про відновлення становища позивача, яке існувало до порушення його права, самостійно провівши перерахунок оспорюваної позивачем заборгованості за спірний період, у зв`язку з чим потреба у судовому захисті такого права вже відпала, тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог позивача в обраний ним спосіб захисту, оскільки такий не відповідає вимогам статті 16 ЦК України.
Правильним є й висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовної вимоги позивача про зобов`язання відповідача в подальшому проводити нарахування плати за газ відповідно до норм споживання природного газу, у разі відсутності газового лічильника, що встановлені та підтверджені постановою Кабінету Міністрів України №203 від 23.03.2016 року «Про норми споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників», зі змінами, внесеними постановами КМУ №316 від 27.04.2016 року та №609 від 18.08.2017 року (якою змінено норму споживання газу з 4,4 м3 на одну особу на місяць на 3,3 м3 на одну особу на місяць) і зазначено в ч.3 ст.18 Закону України «Про ринок природного газу» від 09.04.2015 року, оскільки відповідно до ст.5 ЦК України, акти цивільного законодавства поширюють свою дію на права та обов`язки учасників цивільно-правових відносин з моменту набрання і до втрати ними чинності, відтак, суд не може наперед передбачити дію в часі названих позивачем нормативно-правових актів.
Таким чином, в колегії суддів немає правових підстав для інших висновків по суті вирішення спору, ніж тих, яких дійшов суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення, і немає підстав для висновків про допущення судом порушення норм матеріального та/або процесуального права, які б були обов`язковою підставою для зміни чи скасування рішення, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – залишити без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів
п о с т а н о в и л а:
апеляційну скаргу  ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Франківського районного суду м.Львова від 28 травня 2019 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови. Повний текст постанови складений 28 вересня 2020 року.

Головуючий:                                                         Бойко С.М. 
Судді:                                                                 Копняк С.М.         
                                                                       Ніткевич А.В.