ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 539/1774/20  Номер провадження 33/814/568/20	Головуючий у 1-й інстанції Даценко В. М.  Доповідач ап. інст. Томилко В. П.	

Категорія:122-4 КУпАП

ПОСТАНОВА ПО СПРАВІ ПРО АДМІНПРАВОПОРУШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2020 року 	м. Полтава	

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду Томилко В.П. з секретарем Гавриленко Л.М., з участю ОСОБА_1 та його захисника Хіжнякова І.В. розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційними скаргами адвоката Хіжнякова І.В. в інтересах ОСОБА_1 та ОСОБА_1 на постанову судді Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 14 липня 2020 року,-
В С Т А Н О В И В :
Даною постановою
ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , -

визнаний винним у вчиненні адміністративних правопорушень передбачених ч. 1 ст.130 ст.122-4 та ст.124 КУпАП і накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.
Стягнуто на користь держави судовий збір у розмірі 420 грн. 40 коп. 
Згідно з постановою судді, 06 червня 2020 року о 19 год. 10 хв. в м. Бердянськ на СОТ «Мрія» по вул. Морській, водій ОСОБА_1 керував автомобілем ВАЗ 212140 д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю з порожнини рота, млява мова, хитка хода). Від продуття алкотестера «Драгер» на місці та проходження огляду на стан сп`яніння в медичному закладі відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п.2.5 ПДР України.
Крім того, 06 червня 2020 року о 19 год. 10 хв. в м. Бердянськ на СОТ «Мрія» по вул. Морській, водій ОСОБА_1 керуючи автомобілем ВАЗ 212140 д.н.з. НОМЕР_1 , не вибрав безпечної швидкості руху при повороті в ліво, не надав переваги в русі автомобілю ЗАЗ-DAEWO д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_2 та допустив ДТП, внаслідок якої автомобілі отримали механічні пошкодження. Після зіткнення автомобілів водій ОСОБА_1 на своєму автомобілі залишив місце ДТП, чим порушив п.п. 12.4, 10.1, 2.10а та 2.10є Правил дорожнього руху України. 
Вказані вище справи об`єднані в одне провадження постановою судді від 14.07.2020 року.
Районний суд в обгрунтування прийнятого рішення вказав, що вина ОСОБА_1 підтверджується такими доказами: протоколом про адміністративне правопорушення серії ОБ №063816, ОБ №063817 та ОБ №064664 від 06.06.2020 року, акту огляду на стан сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів та висновку №644 щодо результатів медичного огляду КНП «Бердянський заклад з надання психіатричної допомоги» Запорізької обласної ради від 06.06.2020, згідно якого ОСОБА_1 відмовився від експертизи, письмових пояснень свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , відеозапису обставин події, схеми місця ДТП від 06.06.2020
Не погодившись з даним рішенням судді місцевого суду, адвокат Хіжняков І.В. в інтересах ОСОБА_1 та ОСОБА_1 подали апеляційні скарги, з тотожними аргументами, в яких просять постанову скасувати, провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.130, 122-4, ст.124 КУпАП.
В обгрунтування апеляційної скарги зазначають, що ОСОБА_1 при складанні даних протоколів був відсутній, оскільки в цей же день 06.06.2020 року о 19.40 год. відносно нього вже іншим співробітником поліції ОСОБА_4 , який знаходився на відстані не менше 10 км, від інспектора поліції Чехлотого І.Г., було складено протокол про адміністративне правопорушення за ст.185 КУпАП. Вказує, що у всіх протоколах вказані одні і ті ж свідки, подружжя ОСОБА_5 , відносно не упередженості яких виникають сумніви, оскільки вони ж є і потерпілими. Апелянти зазначають, що дані свідки не були допитані в судовому засіданні і судовий розгляд був проведений за відсутності самого ОСОБА_1 ..
Заслухавши в судовому засіданні доводи ОСОБА_1 та його захисника Хіжнякова І.В. на підтримання апеляційних скарг, дослідивши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг апеляційний суд приходить до наступного висновку.
Згідно ст.245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Згідно ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Даних норм закону районний суд дотримано не в повному обсязі.
У відповідності до Рішення Конституційного Суду України адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні. 
З матеріалів справи вбачається, що інкриміновані ОСОБА_1 дії були вчинені в м. Бердянськ Запорізької області. На письмове прохання ОСОБА_1 провадження за ч.1 ст.130, ст.ст. 122-4, 124 КУпАП були направлені на розгляд суду за місцем постійного його проживання.
За таких обставин апеляційний суд вважає, що ОСОБА_1 достовірно знав про місце розгляду справи, але за вказаною ним у заяві адресою не знаходився. Місцевий суд належним чином повідомляв ОСОБА_1 про дату розгляду справи, від ОСОБА_1 будь-яких заяв про неможливість участі у розгляді справи суду не надходило, у зв`язку з чим апеляційний суд вважає, що місцевий суд мав право розгляду справи без участі ОСОБА_1 , участь якого, відповідно до ст. 268 КУпАП, не є обов`язковою, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними. 
У свою чергу сторона захисту в апеляційній скарзі навела переконливі аргументи на спростування висновків місцевого суду про наявність належних та допустимих доказів винуватості ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.
Так, заслуговують на увагу доводи апеляційних скарг захисника та особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 про те, що 
показання свідків, залучених працівниками поліції, а саме ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , не можна брати до уваги.
Відповідно до Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння …., що знижують увагу та швидкість реакції та оформлення такого огляду, затвердженої спільним наказом МВС та МОЗ України 11.11.2015 року огляд на стан сп`яніння на місці зупинки проводиться в присутності двох свідків. 
Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ОБ № 063816, складеного о 21 год. 50 хв. 06.06.2020 року ОСОБА_1 06.06.2020 року в 19 год. 10 хв. керував транспортним засобом з явними ознаками алкогольного сп`яніння та від продування алкотестера на місці відмовився в присутності двох свідків.
Разом з цим з протоколу про адміністративне правопорушення серії ОБ № 063817, складеного в 20 год. 20 хв. 06.06.2020 року вбачається, що 06.06.2020 року в 19 год. 10 хв. водій ОСОБА_1 вчинив ДТП, а з протоколу серії ОБ 064664 складеного в 20 год. 20 хв. 06.06.2020 року вбачається, що після вчинення 06.06.2020 року в 19 год. 10 хв. ДТП водій ОСОБА_1 залишив місце пригоди не дочекавшись працівників поліції.
Крім того в протоколі складеного стосовно ОСОБА_1 за ознаками ч.1 ст. 130 КУпАП зазначені свідки відмови водія ОСОБА_1 від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння, а саме ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .
Апеляційний суд вважає, що зазначені особи, а саме ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не можуть бути свідками керування водієм ОСОБА_1 автомобілем з ознаками алкогольного сп`яніння, оскільки виникають сумніви у їх неупередженості в зв`язку з тим, що ОСОБА_2 є учасником ДТП, а ОСОБА_3 є його дружиною, а тому даний протокол апеляційним судом визнається недопустимим доказом. 
Дорожня пригода з участю водіїв ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мала місце 06.06.2020 року в 19 год. 10 хв., а медичний огляд на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 в медичному закладі проводився в 21 год. 30 хв. тобто пізніше 2-х годин з моменту встановлення підстав для його здійснення, чим порушено вимоги ст. 266 КУпАП, а тому висновок лікаря апеляційним судом визнається недопустимим доказом.
Інші будь-які докази винуватості ОСОБА_1 у вчинені правопорушення передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП в справі відсутні.
Положення статті 62 Конституції України визначають, що усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. 
Відповідно до статті 247 п.1 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате , а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
За таких обставин приходжу до висновку, що винуватість ОСОБА_1 у вчинені правопорушення передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП є недоведеною, у зв`язку з чим апеляційні скарги в частині визнання ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП підлягає до задоволення, а постанова в цій частині підлягає скасуванню із закриттям справи за відсутністю складу адміністративного правопорушення. 
Стосовно доводів апелянтів в частині визнання невинуватим ОСОБА_1 за ст.122-4, ст. 124 КУпАП суд вважає, що вони є безпідставними, оскільки районним судом повно, всебічно та об`єктивно досліджено матеріали справи та суддя дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 122-4 та 124 КУпАП.
Як на докази вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, суд обґрунтовано послався у своїй постанові на протоколи про адміністративні правопорушення серії ОБ № 063817 та ОБ №064664 від 06.06.2020, схему місця ДТП від 06.06.2020 року та показання свідків, а тому доводи апеляційних скарг в цих частинах не підлягають задоволенню.
Відповідно до вимог ст. 294 КУпАП апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
З матеріалів справи вбачається, що суддя при накладенні адміністративних стягнень при вчиненні кількох адміністративних правопорушень не дотримався вимог ст. 36 КУпАП, відповідно до вимог якої якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом, стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення. 
       Цих вимог Закону суд першої інстанції, розглядаючи матеріали про адміністративні правопорушення вчинені ОСОБА_1 , належним чином не дотримався.
       Надавши належну правову оцінку обставинам справи та кваліфікувавши дії особи, що притягується до адміністративної відповідальності, місцевий суд при накладенні стягнення не дотримався положень ст. 36 КУпАП та наклав стягнення в межах санкції ч.1 ст. 130 КУпАП, не врахувавши що санкція ст. 122-4 КУпАП є більш суворішою за санкцію ч.1 ст. 130 КУпАП, так як санкція ст. 122-4 КУпАП передбачає не тільки штраф, а і інші, більш суворі стягнення, а саме громадські роботи та адміністративний арешт.
За таких обставин апеляційний суд вважає за необхідне накласти адміністративне стягнення на ОСОБА_1 в межах санкції ст. 122-4 КУпАП.
Відповідно до вимог ст. 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право змінити постанову судді. У разі зміни постанови в частині накладення стягнення воно не може бути посилено.
Суддя наклав на ОСОБА_1 стягнення у вигляді штрафу у розмірі 10200 гривень з позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 рік, у зв`язку з чим апеляційний суд не вправі посилити стягнення та накласти на ОСОБА_1 більш суворіші стягнення у вигляді громадських робіт чи адміністративного арешту.
Санкція ст. 122-4 КУпАП передбачає накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян і не передбачає стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами.
Разом з тим, відповідно до ч.2 ст. 36 КУпАП до основного стягнення, накладеного при вчиненні особою двох і більше адміністративних правопорушень, може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень. 
Санкція ст. 124 КУпАП передбачає стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком від 6 місяців до одного року.
Враховуючи, відповідно до ст. 33 КУпАП, дані про особу ОСОБА_1 , який позитивно характеризується та на утриманні має трьох неповнолітніх дітей, апеляційний суд вважає за необхідне накласти стягнення у вигляді штрафу, передбаченого санкцією ст. 122-4 КУпАП та додаткового стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами строком на шість місяців. 
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд, - 
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційні скарги адвоката Хіжнякова І.В. в інтересах ОСОБА_1 та ОСОБА_1 задовольнити частково. 
Постанову судді Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 14 липня 2020 стосовно ОСОБА_1 в частині доведеності винуватості та накладення стягнення – змінити.
ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КУпАП визнати невинуватим та на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП провадження в цій частині закрити за відсутністю в його діях складу правопорушення.
ОСОБА_1 вважати винним у вчинені адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 122-4 та 124 КУпАП та на підставі ст. 36 КУпАП накласти на нього стягнення у виді штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 255 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк шість місяців.
В іншій частині постанову судді залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Полтавського
Апеляційного суду В.П. Томилко.