ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

17 грудня 2020 року	  м. Одеса	Справа № 915/107/20	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Л.В. Поліщук,
суддів: Л.О. Будішевської, С.В. Таран, 
секретар судового засідання - І.В. Іванов
за участю представників сторін: 
Від позивача -  Долгополова В.М., довіреність  № 7,  дата видачі : 24.07.19;  
Представник відповідача в судове засідання не з`явився.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Веселинівська машинно-технологічна станція”
на рішення Господарського суду Миколаївської області від 09.09.2020 (суддя                 Давченко Т.М., м. Миколаїв, повний текст складено 10.09.2020) 
у справі № 915/107/20
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Агрозахист Донбас”
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю “Веселинівська машинно-технологічна станція”
про стягнення грошових коштів у загальній сумі 3388531 грн. 15 коп.,
                                                               В С Т А Н О В И В :
У січні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю (ТОВ) “Агрозахист Донбас” звернулось до товариства з обмеженою відповідальністю “Веселинівська Машинно-Технологічна станція” (далі – ТОВ “Веселинівська МТС”) з позовом про стягнення з останнього грошових коштів у загальній сумі 3388531 грн. 15 коп., із яких: 2448371 грн. 41 коп. – основний борг; 206335 грн. 67 коп. – пеня; 405643 грн. 12 коп. – штраф; 328180 грн. 95 коп. – 48 % річних.
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх грошових зобов?язань за укладеним з позивачем договором від 26.09.2018 № МК-26092018 поставки щодо своєчасної та повної оплати поставленого ТОВ “Агрозахист Донбас” товару, внаслідок чого утворився основний борг у спірній сумі, на яку позивачем нараховано пеню у порядку п.п. 7.1.1 договору, штраф у порядку п. 7.8 договору та 48 % річних у порядку п. 7.7 договору.
Рішенням Господарського суду Одеської області від 27.02.2019 позов задоволено повністю.
Судове рішення мотивовано обґрунтованістю та доведеністю позовних вимог.
Не погодившись із рішенням суду, ТОВ “Веселинівська машинно-технологічна станція” звернулось з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду першої інстанції щодо умов зміни ціни поставленого позивачем відповідачеві товару обставинам справи, неправильне застосування судом норм матеріального права під час визначення розміру штрафних санкцій, просило оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги частково, стягнувши з відповідача на користь позивача борг за поставлений але неповністю оплачений товар в розмірі 1 444 222 грн. 72 коп. та пеню у розмірі 125 453 грн 34 коп., в іншій частині позовних вимог - відмовити. Так, скаржник вказав, зокрема, що суд першої інстанції помилково не застосував до спірних правовідносин ч. 2 ст. 524 ЦК України та неправильно розрахував суму боргу. Як зауважив апелянт, строк нарахування пені не може перевищувати 6 місяців відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України, тому позивач необґрунтовано нарахував пеню за більший період з посиланням на п.7.9 вказаного вище договору. Також апелянт вказав на неможливість одночасного застосування  до відповідача пені та штрафу, тому вимога про стягнення з відповідача штрафу не підлягає задоволенню, так само як і вимога про стягнення нарахованих позивачем 48% річних.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 26.10.2020 поновлено Товариству з обмеженою відповідальністю “Веселинівська машинно-технологічна станція” пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Миколаївської області від 09.09.2020 у справі № 915/107/20; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ “Веселинівська машинно-технологічна станція”;  встановлено позивачу строк до 09.11.2020 для подання відзиву на апеляційну скаргу; роз`яснено учасникам справи про їх право в строк до 09.11.2020 подати до суду будь-які заяви чи клопотання з процесуальних питань; зупинено дію рішення Господарського суду Миколаївської області від 09.09.2020 у справі № 915/107/20.  
Ухвалою від 10.11.2020 розгляд справи №915/107/20 призначено на 01.12.2020. 
10.11.2020р. від ТОВ “Агрозахист Донбас” надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.
У судовому засіданні 01.12.2020   оголошено перерву до 15.12.2020 о 12:30 год., про що представники сторін були повідомлені під розписку.
У судовому засіданні 15.12.2020  оголошено перерву до 17.12.2020 о 11:30 год., про що представники сторін були повідомлені під розписку.
В судове засідання 17.12.2020р. представник ТОВ “Веселинівська машинно-технологічна станція” не з`явився, втім в судовому засіданні 01.12.2020р. представник  ТОВ “Веселинівська машинно-технологічна станція” надавав свої пояснення,  підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги. 
Представник ТОВ “Агрозахист Донбас” проти задоволення апеляційної скарги заперечував.
Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, апеляційна інстанція встановила наступне. 
Як встановлено місцевим господарським судом та підтверджено матеріалами справи, 26.09.2018 ТОВ “Агрозахист Донбас” та ТОВ “Веселинівська машинно-технологічна станція” укладено  договір поставки  № МК-26092018 (далі - Договір), у відповідності до п.1.1.  якого ТОВ “Агрозахист Донбас” (постачальник) в терміни, визначені договором зобов?язалося передати у власність ТОВ “Веселинівська МТС” (покупця) продукцію виробничо-технічного призначення (далі ? товар), а покупець ? прийняти товар і сплатити за нього грошову суму (вартість, ціну), визначену договором.
Відповідно до п. 2.1. Договору за даним договором постачається виключно оригінальна продукція, виробництва провідних компаній світу, асортимент, кількість, ціна якої визначається додатками та/або накладними, що є невід`ємною частиною цього договору.
Згідно п. 2.2. Договору ціна продукції, що поставляється за цим договором, вказується у додатках в національній валюті та визначається, в залежності від виду товару (Засоби Захисту Рослин (ЗЗР), Насіння, Міндобрива та Мікродобрива); для товару (ЗЗР, Насіння та Мікродобрив) сторони встановлюють ціну та його вартість у гривнях, а також визначають їх еквівалент у доларах США або Євро.
Відповідно до п. 2.3. Договору загальна сума договору визначається сукупністю додатків та/або накладних, що зазначені в п. 2.1., та які є невід`ємною частиною цього договору. У випадку розбіжностей даних у додатках щодо кількості і ціни товару в порівнянні з даними у відповідній видатковій накладній перевагу має видаткова накладна. Видаткова накладна є невід?ємною частиною договору та підписується з боку покупця особою, уповноваженою довіреністю на отримання товарно-матеріальних цінностей (товару).
Порядок розрахунків за поставлений товар визначається в додатках до даного договору (п. 3.1 договору).
У тому випадку, коли курс іноземної валюти до гривні, що склався на міжбанківського валютному ринку (МВР) України на день проведення розрахунків (перерахування коштів) є вище за курс іноземної валюти на день укладення додатку, сторони для визначення суми належної до оплати використовують таку формулу:
С   = А1/А2 *  В,
де: С ? сума належна до оплати;
В ? ціна товару на момент підписання додатку;
А1 — (курс МВР дол. США чи Євро до гривні) на день перерахування коштів;
А2 — (курс МВР дол. США чи Євро до гривні) на день підписання відповідного додатку.
При проведенні розрахунків, сума в гривнях, яку покупець зобов?язаний сплатити постачальнику як належну оплату повної вартості товару, визначається шляхом множення грошового еквівалента вартості неоплаченого товару в доларах США/Євро на курс гривні щодо Долара США/Євро на міжбанківському валютному ринку (МВР) на день проведення оплати, з врахуванням умов частини 1 цього пункту (п. 3.2 договору).
Всі платежі за цим договором здійснюються покупцем з врахуванням п. 3.2. договору. На підтвердження виконання покупцем зобов?язань з оплати товару з врахуванням п. 3.2. даного договору, сторони, впродовж трьох днів від дня остаточного розрахунку за відповідним додатком або договором в цілому, підписують “Акт звіряння взаємних розрахунків”, ініціатива підписання якого покладається на покупця (п. 3.3 договору).
Товар, що був переданий покупцю в межах цього договору тільки згідно накладних (без укладення інших письмових угод -додатків), має бути ним оплачений не пізніше 10 днів з моменту його отримання за відповідною накладною (п. 3.5 договору).
Покупець при перерахуванні коштів за товар у платіжному дорученні (в графі “Призначення платежу”) повинен зазначити згідно якого договору та якого додатку перераховано даний платіж. В разі не зазначення цих даних, постачальник має право на свій розсуд віднести отримані суми за продукцію, в тому числі за ту, що поставлена в минулі періоди. Оплата товару вважається здійсненою в момент зарахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника (п. 3.6 договору).
Сторони дійшли згоди, що у разі змін у законодавстві, а саме введення нових та додаткових зборів (імпортних та інших), податків та інших додаткових платежів, на товари, що є предметом цього договору, ціна товару підлягає збільшенню на відповідну суму нововведених донарахувань (п. 3.9 договору).
Покупець заявляє та запевняє, що розуміє суть та бере на себе валютний ризик, тобто ймовірність додаткових фінансових витрат внаслідок зміни курсу валюти відповідно до пункту 3.2. договору (п. 3.10 договору).
Сторонами погоджено, що строк поставки товару визначається у відповідних додатках до цього договору; поставка продукції здійснюється на умовах визначених у додатках до цього договору (п.п. 4.1, 6.1 договору).
Перехід права власності здійснюється в момент передачі товару з одночасним прийманням по кількості і якості. Приймання товару по кількості та якості проводиться покупцем в момент його отримання від постачальника; покупець зобов?язаний перевірити кількість товару, його вагу, комплектність, цілісність тари, пломб на ній (при їх наявності), а також відсутність ознак пошкодження або псування товару і у випадку їх виявлення негайно, до закінчення приймання, письмово про це заявити постачальнику. При відсутності такої заяви товар вважається прийнятим покупцем по кількості та якості (п. 6.2 договору).
Товар вважається переданим постачальником і прийнятим покупцем: по кількості (одиниць виміру) ? відповідно до кількості (одиниць виміру), вказаної в накладній (товарній, товарно-транспортній); по якості ? відповідно до якості, вказаній в сертифікаті якості підприємства-виробника (п. 6.3 договору).
Відповідно до пункту 7.1.1. Договору за несвоєчасну оплату продукції покупець сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України від суми боргу за кожний день прострочення.
Згідно пункту 7.7. Договору в разі невиконання покупцем зобов`язань щодо оплати отриманого товару та невиконання зобов`язань передбачених розділом 3 цього договору покупець, відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, сплачує на користь постачальника, крім суми заборгованості, 48 % річних, якщо інший розмір відсотків не встановлено відповідним додатком до договору. Річні нараховуються на загальну суму простроченої заборгованості.
В пункті  7.8. Договору сторони погодили, що у разі прострочення покупцем конкретного платежу, визначеного окремим додатком більш ніж на 5 днів, покупець сплачує додатково штраф у розмірі 20% від суми несвоєчасно сплаченого товару.
Відповідно до пункту  7.10. Договору   стягнення штрафних санкцій (пені, штрафу, процентів) за даним договором відповідно до частини шостої статті 232 Господарського кодексу України не обмежується строком нарахування та припиняється в день виконання стороною зобов`язання, а строк позовної давності щодо стягнення штрафних санкцій, у відповідності до статті 259 Цивільного кодексу України, продовжується до трьох років.
Сторонами погоджено, що договір набуває чинності з дня його підписання представниками обох сторін і діє до повних розрахунків (п. 11.2 договору).
До договору сторонами укладено додаток № 1 від 26.09.2018, в якому погоджено поставку товарів загальною вартістю 172978,38 дол. США, еквівалентній на день підписання указаного додатку сумі 4852043 грн. 57 коп. Курс МВР України на час підписання додатку вказано  1дол. США - 28,05грн.
У вказаному додатку сторони погодили, зокрема, наступне: 
Постачальник зазначає, що ціни за цим додатком не є остаточними. Постачальник залишає за собою право в односторонньому порядку змінити зазначені у цьому додатку ціни, шляхом виписування нових рахунків на оплату.
Порядок зміни ціни та оплати: відповідно до ч. 2 ст. 524 ЦК України сторони дійшли згоди, що ціна на товар за даним додатком визначена у національній валюті України (гривня) та в грошовому еквіваленті в іноземній валюті (долар США/ЄВРО), виходячи із середньозваженого курсу продажу долара США/ЄВРО на міжбанківському валютному ринку України на день підписання даного додатку.
Оплата вартості товару, зазначеного в додатку, здійснюється покупцем в національній валюті України (гривня), виходячи із курсу продажу долара США/ЄВРО на міжбанківському валютному ринку України на день, що передує дню здійснення платежу, зафіксованого на момент закриття торгів.
Курс продажу долара США/СВРО на міжбанківському валютному ринку ? курс гривні для продажу долара США/ЄВРО за гривні по міжбанківському курсу гривні, що визначається згідно даних сайту: http://www.finance.ua (міжбанківський курс, продаж USD/UAH, продаж ЄВРО/UAH). У випадку неможливості його застосування застосовується обмінний курс продажу ПАТ “КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК”, що діє у касах банку, а у разі неможливості його застосування ? офіційний курс гривні до євро ЄС та/або долару США, встановлений Національним банком України.
Примітка. В тому випадку, якщо курс долару США/ЄВРО на день оплати вище, ніж курс долару США/ЄВРО на день підписання даного додатку, сторони, для визначення суми, яка відлягає оплаті, використовують наступну формулу: 
S=(A1/ A2)*В, де
S ? загальна вартість Товару а гривнях з ПДВ на момент оплати (сума, яка підлягає оплаті);
В ? Загальна вартість Товару в гривнях з ПДВ на момент підписання даного додатку;
А2 ? курс долару США/СВРО на міжбанківському валютному ринку України до гривні на день підписання даного додатку;
А1 ? курс долару США/СВРО на міжбанківському валютному ринку України до гривні на день перерахування суми платежу.
Загальна ціна товару за даним додатком складає 4852043 грн. 57 коп.
Оплата здійснюється у наступному порядку: покупець сплачує постачальнику 20% вартості товару до 07.10.2018. Остаточний розрахунок за отриманий товар покупець зобов?язується здійснити до 15.08.2019 (п.п. 1-3 додатку № 1).
Відповідачем не заперечується, що в межах Додатку № 1   ТОВ “Агрозахист Донбас” поставлено ТОВ “Веселинівська МТС” товари згідно видаткової накладної від 28.09.2018 № 8723 на суму 4852043 грн. 57 коп.. Вказана накладна підписана представниками ТОВ “Агрозахист Донбас” та ТОВ “Веселинівська МТС” та скріплена їх печатками.
Відповідно до  укладеного між сторонами додатку № 1 від 09.04.2019 на повернення товару та накладної № 1 від 09.04.2019 на повернення (підписаної уповноваженими представниками сторін та скріпленої печатками сторін) відповідачем  повернуто ТОВ “Агрозахист Донбас” товар вартістю 400826, 40грн. з ПДВ.
Відповідачем отриманий в межах додатку № 1 до Договору № МК-26092018 товар  оплачено частково, а саме: 12.11.2018 ?  на суму 970410 грн. та 28.11.2019 ? на суму 2000000 грн., що підтверджується наявними у матеріалах справи виписками з банківських рахунків обох сторін.
10.10.2018 ТОВ “Агрозахист Донбас” та ТОВ “Веселинівська МТС” укладено Додаток  № 2 до Договору № МК-26092018, в якому погоджено поставку товарів загальною вартістю 4810399 грн. 
У вказаному додатку сторони погодили, зокрема, наступне: 
Постачальник зазначає що ціни за цим додатком не є остаточними. Постачальник залишає за собою право в односторонньому порядку змінити зазначені у цьому додатку ціни, шляхом виписування нових рахунків на оплату.
Порядок зміни ціни та оплати: відповідно до ч. 2 ст. 524 ЦК України сторони дійшли згоди, що ціна на товар за даним додатком визначена у національній валюті України (гривня) та в грошовому еквіваленті в іноземній валюті (долар США/ЄВРО), виходячи із середньозваженого курсу продажу долара США/ЄВРО на міжбанківському валютному ринку України на день підписання даного додатку.
Оплата вартості товару, зазначеного в додатку, здійснюється покупцем в національній валюті України (гривня), виходячи із курсу продажу долара США/ЄВРО на міжбанківському валютному ринку України на день, що передує дню здійснення платежу, зафіксованого на момент закриття торгів.
Курс продажу долара США/СВРО на міжбанківському валютному ринку ? курс гривні для продажу долара США/ЄВРО за гривні по міжбанківському курсу гривні, що визначається згідно даних сайту: http://www.finance.ua (міжбанківський курс, продаж USD/UAH, продаж ЄВРО/UAH). У випадку неможливості його застосування застосовується обмінний курс продажу ПАТ “КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК”, що діє у касах банку, а у разі неможливості його застосування ? офіційний курс гривні до євро ЄС та/або долару США, встановлений Національним банком України.
В тому випадку, якщо курс долару США/ЄВРО на день оплати вище, ніж курс долару США/ЄВРО на день підписання даного додатку, сторони, для визначення суми, яка підлягає оплаті, використовують наступну формулу: 
S=(A1/ A2)*В, де
S ? загальна вартість Товару а гривнях з ПДВ на момент оплати (сума, яка підлягає оплаті);
В ? Загальна вартість Товару в гривнях з ПДВ на момент підписання даного додатку;
А2 ? курс долару США/СВРО на міжбанківському валютному ринку України до гривні на день підписання даного додатку;
А1 ? курс долару США/СВРО на міжбанківському валютному ринку України до гривні на день перерахування суми платежу (Примітка.).
Загальна ціна товару за даним додатком складає 4810399 грн. 20 коп.
Оплата здійснюється у наступному порядку: покупець сплачує постачальнику 100% вартості товару до 01.09.2019 (п.п. 1-3 додатку № 2).
На підставі Додатку № 2  ТОВ “Агрозахист Донбас” поставлено ТОВ “Веселинівська МТС” товари згідно видаткових накладних від 19.12.2018 № 9421 на суму 1879440 грн.; від 26.12.2018 № 9454 на суму 984701 грн. 58 коп.; від 27.12.2018 № 9471 на суму 487938 грн. 24 коп.; від 29.12.2018 № 9497 на суму 496002 грн. 48 коп.; від 11.01.2019 № 5 на суму 1024005 грн. 12 коп.; від 24.01.2019 № 47 на суму 16000 грн. 08 коп.; загалом поставлено товари вартістю 4888087 грн. 50 коп.
Придбаний в межах додатку № 2 до договору товар ТОВ “Веселинівська МТС” оплачено частково, а саме, 16.10.2019 ? у сумі 200000 грн.; 17.10.2019 ? в сумі 400000 грн.; 18.10.2019 ? в сумі 200000 грн.; 21.10.2019 ? в сумі 200000 грн.; 22.10.2019 ?  сумі 200000 грн.; 23.10.2019 ? в сумі 500000 грн.; 24.10.2019 ? в сумі 500000 грн.; 25.10.2019 ? в сумі 500000 грн.; 28.10.2019 ? в сумі 500000 грн; 29.10.2019 ? в сумі 519349 грн. 14 коп.; 30.10.2019 ? в сумі 291330 грн.; 15.11.2019 ? в сумі 330000 грн., що підтверджується наявними у матеріалах справи виписками з банківських рахунків обох сторін. Загалом, згідно указаних вище виписок, по поставкам в межах додатку № 2 сплачено 4340679 грн. 14 коп.
Крім поставок в межах додатків до договору, ТОВ “Агрозахист Донбас” поставлено ТОВ “Веселинівська МТС” товари згідно видаткової накладної від 10.04.2019 № 1908 на суму 420155,88 грн., які, за твердженнями позивача, не оплачені.
Посилаючись на несплату ТОВ “Веселинівська МТС” у повному обсязі поставленого товару ТОВ “Агрозахист Донбас” звернулося до відповідача з претензією від 04.10.2019 № 04/1, в якій просило сплатити заборгованість, проте, за твердженнями позивача, заборгованість у сумі 2448371 грн. 41 коп. (1480807 грн. 17 коп. + 547408 грн. 36 коп. + 420155 грн. 88 коп.) відповідачем не погашена і досі.
Суми заборгованості за Додатками №№ 1, 2 до договору та за накладною від 10.04.2019 №1908 розраховані позивачем виходячи з вартості товару у національній валюті України (гривнях) на день виникнення у покупця грошового зобов?язання з оплати поставленого товару.
У зв`язку із несплатою ТОВ “Веселинівська МТС” у добровільному порядку 2      448      371,41 грн. ТОВ “Агрозахист Донбас” звернулося до господарського суд з позовом про стягнення вказаної суми заборгованості. З урахуванням суми та строку прострочення основного боргу відповідачем, позивачем були нараховані також  пеня, 48 відсотків річних та штраф  (розрахунки надані позивачем в додатках до позовної заяви).
Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, господарський суд визнав їх обґрунтованими, а проведені позивачем нарахування пені, 48 відсотків річних та штрафу    підставними та арифметично вірними.
Колегія суддів погоджується з висновками господарського суду щодо наявності підстав для задоволення позову з огляду наступного.
Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.
Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист – це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.
Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду (частина перша статті 16 ЦК України).
Наведена позиція ґрунтується на тому, що під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.
Виходячи із приписів статті 4 Господарського процесуального кодексу України, статей 15, 16 Цивільного кодексу України, можливість задоволення позовних вимог перебуває у залежності від наявності (доведеності) наступної сукупності умов: наявність у позивача певного суб`єктивного права або інтересу, порушення такого суб`єктивного права (інтересу) з боку відповідача та належність (адекватність встановленому порушенню) обраного способу судового захисту. Відсутність (недоведеність) будь-якого з означених елементів унеможливлює задоволення позовних вимог.
Відповідно до частин першої, другої статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочин.
В силу статтею 179 ГК України майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями. При укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору, зокрема, на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.
Відповідно до частини сьомої статті 179 ГК України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 Цивільного кодексу України).
В даному випадку між  ТОВ “Веселинівська МТС” та  ТОВ “Агрозахист Донбас”  укладено договір поставки.
Відповідно до ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Статтею 692 ЦК України визначено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.
Згідно зі статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України, ч. 7    ст. 193 ГК України).
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).
Як вбачається з матеріалів справи  та визнається сторонами, на виконання умов Договору позивачем передано, а відповідачем прийнято товар в межах Додатку № 1  на суму 4852043, 57 грн., в межах Додатку № 2 на суму 4888087,50 грн. та згідно видаткової накладної № 1908 від 10.04.2019 на суму 420155,88 грн.
Згідно п.3.1 договору сторони визначили порядок розрахунків у додатках до договору. Так, додатком №1 сторони передбачили, що покупець сплачує постачальнику 20% вартості товару до 07.10.2018, остаточний розрахунок за отриманий товар покупець зобов?язується здійснити до 15.08.2019; додатком №2 передбачено, що покупець сплачує постачальнику 100% вартості товару до 01.09.2019. 
В пункті 3.5. основного договору сторони погодили, що товар, який  був переданий покупцю в межах  Договору тільки згідно накладних (без  укладення інших письмових угод - додатків), має бути оплачений не пізніше  10 днів з моменту його отримання.
01.09.2019р. відповідачем було повернуто частину товару передбаченого у Додатку №1 (Агіл 10%) на загальну суму 400      826,40грн. з ПДВ.
Матеріалами справи підтверджується, що відповідачем отриманий товар оплачено частково, а саме: в межах додатку № 1 сплачено 2970410грн.,  в межах додатку №2 сплачено 4340679,14 грн.,  що підтверджується наявними у матеріалах справи виписками з банківських рахунків обох сторін. Докази оплати товару, отриманого згідно видаткової накладної № 1908 в матеріалах справи відсутні.
Скаржником не заперечується факт часткової оплати товару, натомість заперечується розмір заборгованості, який за його розрахунком становить 1444222,72 грн., а не 2448371,41грн..
Зокрема, заперечуючи проти позову, ТОВ “Веселинівська МТС” стверджувало, що суму заборгованості належало визначати шляхом зменшення вартості товару у дол. США (за курсом на день підписання відповідного додатку або видаткової накладної) на суми часткових у доларовому  еквіваленті (за курсом на день здійснення відповідної оплати) та подальшого переведення отриманого результату у дол. США в гривні у відповідності до курсу, який існував на день, коли мала бути проведена повна оплата.
Розглянувши доводи та розрахунки сторін, колегія суддів зазначає наступне.
Частинами 1, 2 статті 692 ЦК України встановлено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.
Статтею 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. 
За приписами статті 628 зазначеного Кодексу зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Відповідно до статті 189 ГК України ціна (тариф) є формою грошового визначення вартості продукції (робіт, послуг), яку реалізують суб`єкти господарювання. Ціна є істотною умовою господарського договору. Ціна зазначається в договорі у гривнях. 
Ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається (стаття 632 ЦК України). 
За змістом статті 190 ГК України вільні ціни визначаються на всі види продукції (робіт, послуг), за винятком тих, на які встановлено державні ціни. Вільні ціни визначаються суб`єктами господарювання самостійно за згодою сторін, а у внутрішньогосподарських відносинах - також за рішенням суб`єкта господарювання.
Згідно зі статтею 524 зазначеного Кодексу зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.
Відповідно до частини 1 статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.
Отже, гривня як національна валюта вважається єдиним законним платіжним засобом на території України.
Разом із тим частина 2 статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити у грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.
Колегія суддів погоджується з висновкам господарського суду, що частина 1 пункту 3.2 Договору містить  вказівку на те, що визначена договором формула визначення належної до спати суми вартості товару застосовується лише у випадку коли курс іноземної валюти до гривні, що склався на МВР України на день проведення розрахунків (перерахування коштів) є вищим за курс іноземної валюти на день укладення відповідного додатку та в даному випадку йдеться про ймовірність зміни договірної вартості товару лише в бік збільшення ? так як перерахунок вартості товару здійснюється лише у випадку відповідної зміну курсу іноземної валюти до гривні. У частині другій пункту 3.2 договору також указується, що визначення суми в гривнях, яку покупець зобов?язаний сплатити постачальнику як належну оплату повної вартості товару, визначається з урахуванням умов частини першої цього пункту. 
Відповідно до п. 2.1. Договору за даним договором постачається виключно оригінальні продукція, виробництва провідних компаній світу, асортимент, кількість, ціна якої  визначається додатками та/або накладними, що є невід`ємною частиною цього договору.
Так, за умовами Додатків №№1, 2 Договору постачальник зазначає, що ціни за цим додатком не є остаточними. Постачальник залишає за собою право в односторонньому порядку змінити зазначені у цьому додатку ціни, шляхом виписування нових рахунків на оплату. Порядок зміни ціни та оплати: відповідно до ч. 2 ст. 524 ЦК України сторони дійшли згоди, що ціна на товар за даним додатком визначена у національній валюті України (гривня) та в грошовому еквіваленті в іноземній валюті (долар США/ЄВРО), виходячи із середньозваженого курсу продажу долара США/ЄВРО на міжбанківському валютному ринку України на день підписання даного додатку. Оплата вартості товару, зазначеного в додатку, здійснюється покупцем в національній валюті України (гривня), виходячи із курсу продажу долара США/ЄВРО на міжбанківському валютному ринку України на день, що передує дню здійснення платежу, зафіксованого на момент закриття торгів. 
На   підставі Додатку № 2 ТОВ “Агрозахист Донбас” поставлено ТОВ “Веселинівська МТС” товари згідно видаткових накладних від 19.12.2018 № 9421 на суму 1879440 грн.; від 26.12.2018 № 9454 на суму 984701 грн. 58 коп.; від 27.12.2018 № 9471 на суму 487938 грн.         24 коп.; від 29.12.2018 № 9497 на суму 496002 грн. 48 коп.; від 11.01.2019 № 5 на суму 1024005 грн. 12 коп.; від 24.01.2019 № 47 на суму 16000 грн. 08 коп.; загалом поставлено товари вартістю 4888087,50 грн. В межах Додатку № 1 ТОВ “Агрозахист Донбас” поставлено ТОВ “Веселинівська МТС” товари згідно видаткової накладної від 28.09.2018 № 8723 на суму 4852043 грн. 57 коп. Згідно видаткової накладної від 10.04.2019 № 1908 поставлено на суму 420155,88 грн. 
Також, в матеріалах справи наявні довіреності на отримання товару.
Відповідно до п.2.3. Договору загальна сума договору визначається сукупністю додатків та/або накладних, що зазначені в п. 2.1., та які є невід`ємною частиною цього договору. У випадку розбіжностей даних у додатках щодо кількості і ціни товару в порівнянні з даними у відповідній видатковій накладній перевагу має видаткова накладна. Видаткова накладна є невід?ємною частиною договору та підписується з боку покупця особою, уповноваженою довіреністю на отримання товарно-матеріальних цінностей (товару).
Відповідно до умов Договору вартість товару встановлюється згідно Додатків до договору та /або видаткових накладних на товар, що є невід`ємною частиною цього договору.
Як вбачається з матеріалів справи, у всіх видаткових накладних, які підписані  представниками ТОВ “Веселинівська МТС” та ТОВ “Агрозахист Донбас” , а також скріплені їх печатками,  вартість товару вказана у гривні,  а грошового еквіваленту в іноземній валюті у них не міститься.
Відсутній грошовий  еквівалент в іноземній валюті і в Додатку №2. Крім того, вартість товару, перелік якого визначено у Додатку №2, згідно видаткових накладних відрізняється від вартості вказаної у  самому Додатку №2, зокрема, згідно накладних  поставлено товар на загальну суму  4888087,50 грн. (з ПДВ), в той час як згідно Додатку №2 вартість  товару становить 4810399,20 З ПДВ.
 Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що заборгованість відповідача за поставлений товар згідно Договору № МК-26092018  становить 2448371,41грн., з яких 1480807.17грн. – заборгованість за Додатком №1, 547408.36 грн. – заборгованість за Додатком №2, 420155.88грн.  – заборгованість з оплати товару отриманого за накладними до договору поставки, а здійснення оплати в національній валюті України (гривні) виходячи з курсу на міжбанку та визначення її еквіваленту у доларах США або Євро  передбачено договором  у зв?язку з ймовірністю додаткових фінансових витрат продавця. 
Щодо стягнення пені, відсотків та штрафу, нарахованих на суму боргу колегія суддів зазначає.
Відповідно до умов договору сторонами передбачено обов`язок відповідача своєчасно та в повному обсязі розрахуватися за поставлений товар у встановлений додатками строк,а  у разі якщо товар був переданий покупцю в межах  Договору тільки згідно накладних (без  укладення інших письмових угод - додатків)   не пізніше  10 днів з моменту його отримання.
Як зазначалося вище, відповідно до пункту 7.1.1. Договору за несвоєчасну оплату продукції покупець сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України від суми боргу за кожний день прострочення.
 Такий вид забезпечення виконання зобов`язання як пеня та її розмір встановлено частиною третьою статті 549 ЦК України, частиною шостою статті 231 ГК України та статтями 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", а право визначити у договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам частиною четвертою статті 231 ГК України. 
Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Як вбачається зі здійснених позивачем розрахунків, які визнано господарським судом вірними,  останнім нараховано пеню за прострочення оплати отриманого товару:
- згідно Додатку №1 - за період з 29.11.2019 по 28.01.2020 сума пені склала 69007,01грн.;
- згідно Додатку №2 – за період  з 16.11.2019 по 12.12.2019 сума пені склала 31553,73грн.;
- за товар поставлений  за накладними до договору поставки (без укладання додатку)  - за період з 21.04.2019 по 28.01.2020 - сума пені склала 105774,93грн.
Перевіривши здійснені розрахунки шляхом проведення власних в інструменті “Калькулятори” системи інформаційно-правового забезпечення “ЛІГА ЗАКОН” колегія суддів дійшла наступного:
Щодо нарахування пені за прострочення оплати товару отриманого згідно Додатку №1 
Сума боргу (грн)	Період прострочення	Кількість днів прострочення	Розмір облікової ставки НБУ	Розмір подвійної облікової ставки НБУ в день	Сума пені за період прострочення	
1480807.17	29.11.2019 - 12.12.2019	14	15.5000 %	0.085 %*	17607.41	
1480807.17	13.12.2019 - 28.01.2020	47	13.5000 %	0.074 %*	           51483.41	
Таким чином, загальна сума пені за Додатком №1 складає 69090.81 грн.
Щодо нарахування пені за прострочення оплати товару отриманого згідно Додатку №2
Сума боргу (грн)	Період прострочення	Кількість днів прострочення	Розмір облікової ставки НБУ	Розмір подвійної облікової ставки НБУ в день	Сума пені за період прострочення	
547408.36	16.11.2019 - 12.12.2019	27	15.5000 %	0.085 %*	12552.90	
547408.36	13.12.2019 - 28.01.2020	47	13.5000 %	0.074 %*	19031.81	
Таким чином, загальна сума пені за Додатком №2  складає 31584.71 грн.
Щодо нарахування пені за прострочення оплати товару отриманого за накладною до договору поставки  
Сума боргу (грн)	Період прострочення	Кількість днів прострочення	Розмір облікової ставки НБУ	Розмір подвійної облікової ставки НБУ в день	Сума пені за період прострочення	
420155.88	21.04.2019 - 25.04.2019	5	18.0000 %	0.099 %*	2072.00	
420155.88	26.04.2019 - 06.06.2019	42	17.5000 %	0.096 %*	16921.35	
420155.88	07.06.2019 - 18.07.2019	42	17.5000 %	0.096 %*	16921.35	
420155.88	19.07.2019 - 05.09.2019	49	17.0000 %	0.093 %*	19177.53	
420155.88	06.09.2019 - 24.10.2019	49	16.5000 %	0.090 %*	18613.48	
420155.88	25.10.2019 - 12.12.2019	49	15.5000 %	0.085 %*	17485.39	
420155.88	13.12.2019 - 28.01.2020	47	13.5000 %	0.074 %*	14607.61	
Таким чином,  сума пені за прострочення оплати товару  поставленого за накладною до договору поставки складає 105798.70 грн.
За підрахунками суду загальний розмір пені за договором становить 206474,22грн. 
Однак, зважаючи, що суд не може виходити за межі позовних вимог, колегія суддів погоджується з висновками господарського суду щодо необхідності стягнення з відповідача пені у розмірі 206335,67грн., що заявлено в позові.
При цьому колегією суддів відхиляються аргументи скаржника, щодо невірного визначення позивачем періоду нарахування пені за прострочення оплати товару, поставленого за накладними до договору поставки.
Зокрема скаржник стверджує, що період нарахування пені за накладними мав бути обмежений шістьма місяцями, оскільки сторони у договорі не передбачили іншого,  ніж передбачений ч.6 ст. 232 ГК України строку, за який нараховуються штрафні санкції.
Втім таке твердження є помилковим.
За приписами статті 252 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. 
Відповідно до пункту  7.10. Договору  поставки  стягнення штрафних санкцій (пені, штрафу, процентів) за даним договором відповідно до частини шостої статті 232 ГК України не обмежується строком нарахування та припиняється в день виконання стороною зобов`язання, а строк позовної давності щодо стягнення штрафних санкцій, у відповідності до статті 259 ЦК України, продовжується до трьох років.
Отже, в даному випадку, умови договору містять  вказівку на подію (день виконання зобов`язання), тобто сторонами погоджено застосування штрафних санкцій за неналежне виконання або несвоєчасне виконання зобов`язань за договором поставки без застосування обмежень передбачених ч.6 ст.232 ГК України та застосування загальної позовної давності (три роки) до вимог про стягнення штрафних санкцій, у відповідності до ст.259 ЦК України, що відповідає принципу свободи договору.
З постанов Верховного Суду від 07.06.2019 у справі № 910/23911/16, від 22.08.2019 у справі № 914/508/17, від 12.03.2020 у справі № 907/65/18,  на які посилається скаржник, вбачається, що пункти Договорів не містили ні іншого строку, відмінного від встановленого частиною 6 статті 232 ГК України, наприклад, який є меншим або більшим шести місяців, ні вказівки на подію, що має неминуче настати. Таким чином посилання скаржника вказану практику Верховного Суду не приймаються, оскільки умови договорів у справах, що переглядалися, відрізняються від умов Договору, який укладено між сторонами цього спору. 
Ближчими за змістом до даних правовідносин є висновки у ряді інших постанов Верховного Суду, в яких умови укладених між сторонами договорів містили або певний термін, шляхом вказівки на подію (день сплати заборгованості, день фактичної оплати, фактичний момент оплати - справи №№ 912/1433/16, 910/6379/14, 910/2031/16) або інший строк (не обмежується 6-місячним строком - справа 904/6455/17). 
Також в  пункті 7.8. Договору сторони погодили, що у разі прострочення покупцем конкретного платежу, визначеного окремим додатком більш ніж на 5 днів, покупець сплачує додатково штраф у розмірі 20% від суми несвоєчасно сплаченого товару.
Перевіривши проведений позивачем розрахунок штрафу, з яким погодився господарський суд, колегія суддів вважає його арифметично вірним.
Посилання скаржника на те, що стягнення одночасно пені та штрафу  є подвійним притягненням до відповідальності за одне і те ж правопорушення колегією суддів відхиляються.
Відповідно до частини другої, третьої статті 549 ЦК України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов`язань передбачено частиною другою статті 231 ГК України. 
При цьому в інших випадках порушення виконання господарських зобов`язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі можливість одночасного стягнення пені та штрафу, що узгоджується зі свободою договору, передбаченою статтею 627 ЦК України, тобто коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. 
Відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
Видами забезпечення виконання зобов`язання за змістом положень частини 2 статті 546 ЦК України є неустойка, порука, гарантія, застава, притримання, завдаток, а частиною 2 цієї норми визначено, що договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перелік забезпечувальних заходів для належного виконання зобов`язання не є вичерпним і сторони, використовуючи принцип свободи договору, передбачений статтею 627 ЦК України, мають право встановити й інші, окрім тих, що передбачені частиною 1 статті 546 ЦК України, засоби, які забезпечують належне виконання зобов`язання, за умови, що такий вид забезпечення не суперечить закону.
Сторони договору, за відсутності встановлених спеціальними законами обмежень, не позбавлені права передбачити у договорі господарську санкцію, що стягується за прострочення негрошового зобов`язання у відсотках до суми невиконаного зобов`язання за кожен день прострочення, та звернутися з вимогою про її стягнення у зв`язку з простроченням зобов`язання.
За таких обставин одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 ГК України – видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.  
Колегія суддів відхиляє посилання апелянта на висновки, викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23.03.2020р. у справі №331/7975/13-ц, оскільки обставини вказаної справи є відмінними від обставин даної справи, правовідносини не є подібними та мають різне правове регулювання.
Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Право позивача вимагати сплати боргу з урахуванням процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть якого полягає у отриманні компенсації (плати) від відповідача за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати позивачеві.
Згідно пункту 7.7. Договору в разі невиконання покупцем зобов`язань щодо оплати отриманого товару та невиконання зобов`язань передбачених розділом 3 цього договору покупець, відповідно до статті 625 ЦК України, сплачує на користь постачальника, крім суми заборгованості, 48 % річних, якщо інший розмір відсотків не встановлено відповідним додатком до договору. Річні нараховуються на загальну суму простроченої заборгованості.
Отже, сторони у вказаному пункті договору встановили розмір річних - 48%, що узгоджується з приписам статті 625 ЦК України та відповідає принципу свободи договору, закріпленому у статті 627 ЦК України.
На переконання колегії суддів встановлення в договорі іншого відсотку річних   не спростовує правову природу цих відсотків та  не відносить їх до пені, яка нараховується за кожен день прострочення з урахуванням облікової ставки НБУ.
Судом апеляційної інстанції перевірено здійснений позивачем розрахунок 48 відсотків річних та встановлено, що він виконаний вірно.
Відповідно до частини 3 статті 509 ЦК України зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості, а частиною першою статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Справедливість, добросовісність, розумність належать до загальних засад цивільного законодавства, передбачених статтею 3 ЦК України, які обмежують свободу договору, встановлюючи певну межу поведінки учасників цивільно-правових відносин. 
Ці загальні засади втілюються у конкретних нормах права та умовах договорів, регулюючи конкретні ситуації таким чином, коли кожен з учасників відносин зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, захищати власні права та інтереси, а також дбати про права та інтереси інших учасників, передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам і інтересам інших осіб, закріпляти можливість адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу. 
Зокрема, загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. Цій меті, насамперед, слугує стягнення збитків. Розмір збитків в момент правопорушення, зазвичай, ще не є відомим, а дійсний розмір збитків у більшості випадків довести або складно, або неможливо взагалі. 
З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку, і ця спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків.
Главою 24 ГК України загальні засади відповідальності учасників господарських відносин врегульовано таким чином, що господарсько-правова відповідальність передбачена за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. Тож справедливість, добросовісність, розумність як загальні засади цивільного законодавства є застосовними у питаннях застосування господарсько-правової відповідальності.
За частиною другою статті 216 ГК України застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання.
Господарсько-правова відповідальність базується на принципах, згідно з якими: потерпіла сторона має право на відшкодування збитків незалежно від того, чи є застереження про це в договорі; передбачена законом відповідальність виробника (продавця) за недоброякісність продукції застосовується також незалежно від того, чи є застереження про це в договорі; сплата штрафних санкцій за порушення зобов`язання, а також відшкодування збитків не звільняють правопорушника без згоди другої сторони від виконання прийнятих зобов`язань у натурі; у господарському договорі неприпустимі застереження щодо виключення або обмеження відповідальності виробника (продавця) продукції (частина третя статті 216 ГК України).
Господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань. 
Велика Палата Верховного Суду звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц.
Вимога про стягнення  процентів річних є акцесорною та додатковою до вимог про стягнення основного боргу за Договором, носить компенсаційний характер заходів відповідальності.
Відповідно до частини першої статті 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. 
Правовий аналіз статті 233 ГК України і частини третьої статті 551 ЦК України дає підстави для висновку про те, що право суду зменшити заявлені до стягнення суми штрафних санкцій пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання оцінки поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, так і запереченням інших учасників щодо такого зменшення. При цьому обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру штрафних санкцій, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.
Втім відповідачем під час розгляду справи в суді першої інстанції не заявлялося клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій, не наводилися доводи щодо важкого майнового/фінансового стану, надмірності заявлених до стягнення санкцій, тощо, що позбавляє суд можливості з власної ініціативи зменшити розмір таких санкцій. 
Водночас колегія суддів зазначає, що пункти договору, якими покладається відповідальність у вигляді пені, штрафу та відсотків річних за прострочення оплати отриманого товару не оспорені, є чинними, у зв`язку з чим і в силу вимог статті 204 ЦК України презюмується правомірність вказаного правочину.
 Відтак, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків господарського суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог, а тому скарга відповідача не підлягає задоволенню.
          Згідно з ч. 1 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
          Відповідно до положень статті 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
          Перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні місцевого господарського суду, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції об`єктивно розглянув у судовому процесі обставини справи в їх сукупності; дослідив подані сторонами в обґрунтування своїх вимог та заперечень докази; врахував положення статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку із чим дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення позову. 
Таким чином, апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване судове рішення слід залишити без змін.             
          Згідно із ст.129 ГПК України витрати скаржника зі сплати судового збору за розгляд апеляційної скарги не відшкодовуються.
Керуючись ст.ст. 269, 270, 276, 281-284 ГПК України, суд –
ПОСТАНОВИВ:
          Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Веселинівська машинно-технологічна станція” залишити без задоволення.
          Рішення Господарського суду Миколаївської області від 09.09.2020 у справі №915/107/20 залишити без змін.
          Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у випадках і строки, передбачені ст.ст.287, 288 ГПК України.
Повний текст постанови складено 22.12.2020.

          Головуючий суддя                                                                        Л.В. Поліщук

          Суддя                                                                                          Л.О. Будішевська

          Суддя                                                                                          С.В. Таран