Справа № 461/8786/20                                Головуючий у 1 інстанції: Юрків О.Р. 
Провадження № 33/811/1638/20                Доповідач в 2-й інстанції: Березюк О. Г. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       09 грудня 2020 року Львівський апеляційний суд у складі: судді судової палати у кримінальних справах Березюка О.Г. у м.Львові, з участю Макарова А.Б., представника митного органу Лубоцького Б.І., розглянувши у м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Галицького районного суду м.Львова від 27 жовтня 2020 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст.472 МК України

встановив:

Цією постановою ОСОБА_1 , визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.472 МК України, та накладено на нього стягнення – 79245,00 грн. штрафу.
Товар, вилучений згідно протоколу про порушення митних правил №1871/20900/20 року, а саме: кавоварку, яка була використанні «Saeco Royal Capuccino» – 8 штук, вагою 120 кілограм, кавоварку, яка була у використанні «Saeco Magic Comfort» – 2 штуки, вагою 24 кілограми, кавоварку, яка була у використанні «Saeco Incanto S-Class Classic» – 1 штука, вагою 11 кілограм, кавоварку, яка була у використанні «Saeco Cafe Crema (Superautomatic)» – 1 штука, вагою  8 кілограм, кавоварку, яка була у використанні «Delonghi Esperienza» – 1 штука, вагою 10 кілограм – конфісковано в дохід держави.
Стягнуто з  ОСОБА_1  на користь Галицької митниці Державної митної служби України 747, 51 грн. витрат за зберігання товару на складі митниці.
Стягнуто з  ОСОБА_1  на користь держави в особі Державної судової адміністрації України 420, 40 гривень судового збору.
Згідно постанови суду, 21 вересня 2020 року о 05 год. 04 хв. в зону митного контролю митного поста «Мостиська» Галицької митниці Держмитслужби заїхав транспортний засіб марки «Mercedes-Benz Sprinter 319CDI», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який прямував з Республіки Польща в Україну. У вказаному транспортному засобі як водій прямував ОСОБА_1 . Під час проведення візуального огляду даного автомобіля, виникла підозра щодо наявності в ньому товарів та предметів які є обов`язкові для письмового декларування і товарів та предметів заборонених чи обмежених до переміщення через митний кордон України. Для здійснення митного оформлення 21.09.2020 о 09 год. 26 хв. гр. України ОСОБА_1 подав митну декларацію, в якій зазначив: «Особисті речі, колеса б/в R15 – 1 шт., кофеварка б/в – 3 шт.». Після завірення декларацій штампом „Під митним контролем № 133”, під час проведення митного огляду транспортного засобу, в багажному відділенні транспортного засобу (без ознак приховування) було виявлено незадекларований жодним пасажиром за встановленою формою товар, а саме: кавоварку, яка була використанні «Saeco Royal Capuccino» – 8 штук 120 кілограм, кавоварку, яка була у використанні «Saeco Magic Comfort» – 2 штуки, вагою 24 кілограми, кавоварку, яка була у використанні «Saeco Incanto S-Class Classic» – 1 штука, вагою 11 кілограм, кавоварку, яка була у використанні «Saeco Cafe Crema (Superautomatic)» – 1 штука, вагою 8 кілограм, кавоварку, яка була у використанні «Delonghi Esperienza» – 1 штука, вагою 10 кілограм. Вказаний товар не був задекларовано жодним із пасажирів автомобіля, і як стало відомим, належав ОСОБА_1 , який прямував як водій у вказаному автомобілі. Про наявність зазначеного товару ОСОБА_1 в процесі декларування та усного опитування не заявив, у митній декларації не вказав, тобто порушив ст. 257 Митного кодексу України, проте визнав його своєю власністю після митного огляду. Таким чином, ОСОБА_1 переміщував через митний кордон України вищевказаний товар шляхом недекларування, тобто, не заявивши за встановленою формою точні відомості про нього, а саме – про його наявність та кількість. Даний товар, у встановленому порядку не був задекларований і був виявлений під час проведення митного контролю транспортного засобу.
Дії ОСОБА_1 органом митниці кваліфіковані, як порушення митних правил, відповідальність за вчинення яких передбачена ст.472 Митного Кодексу України.
ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржувану постанову та закрити провадження у справі за відсутності у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.472 МК України.
На підтримку своїх апеляційних вимог ОСОБА_1 покликається на те, що оскаржувана постанова суду є незаконною. Зазначає, що протокол про порушення митних правил не містить відомостей про інших пасажирів мікроавтобуса, яким він керував, а також дані про товар, який вони перевозили. У матеріалах справи відсутні декларації даних пасажирів. Звертає увагу на положення п.1 ч. 11 ст. 264 МК України, відповідно до яких орган доходів і зборів відмовляє у прийнятті митної декларації, якщо така не містить усіх відомостей або подана без документів, передбачених ст. 335 МК України. Однак, в даному випадку інспектор митниці прийняв декларацію, хоча така і не містила відомостей про весь товар. Покликається на те, що вартість товару, визначена митним органом є значно завищеною і не відповідає фактичним цінам на вилучений товар.        Вважає, що Спеціалізована лабораторія з питань експертизи та дослідження Держмитслужби не уповноважена на проведення товарознавчої експертизи, оскільки необхідно проведення судової експертизи. Вказує, що експерт ОСОБА_2 , яким проведена у справі експертиза відсутній у реєстрі атестованих судових експертів, не був попереджений про кримінальну відповідальність, у матеріалах справи відсутні дані про його освітній рівень і кваліфікацію, стаж роботи. За таких обставин, вважає, що суд першої інстанції не мав права брати до уваги наявний у справі висновок про вартість товару.
Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , який підтримав подану апеляційну скаргу, представника митного органу, який заперечив апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи № 461/8786/20 та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.
Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції детально дослідивши обставини та матеріали справи, давши їм належну оцінку, прийшов до обґрунтованого висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу порушення митних правил, передбаченого ст. 472 МК України.
Так, винуватість ОСОБА_1 у вчиненні даного правопорушення стверджується наступними доказами: даними протоколу про порушення митних правил №1871/20900/20 від 21.09.2020 року (а.с.1-5); письмовими поясненнями ОСОБА_1 від 21.09.2020р. (а.с. 6), з яких вбачається, що ОСОБА_1 ствердив факт недекларування ним виявленого товару; даними контрольного талону № 837513 щодо проходження по «червоному коридору» (а.с. 7); даними митної декларації ОСОБА_1 від 21.09.2020р. (а.с. 9), у якій не вказано товар, який було вилучено згідно протоколу про порушення митних правил; даними акту про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу (а.с. 10); даними опису предметів (а.с. 11); даними висновку № 1420003301-0824 від 13.10.2020 р. (а.с. 19-22), згідно якого загальна вартість вилученого товару становить 79245 грн.
Покликання апелянта, що у матеріалах справи, зокрема у протоколі про порушення митних правил відсутні відомості щодо пасажирів, які були присутні у керованому ним транспортному засобі, а також відсутні відомості про переміщуваний ними товар, у даному випадку не впливає на доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ст.472 МК України.
На переконання апеляційного суду, митним органом з належною повнотою проведено перевірку у даній справі. Згідно наявних первинних письмових пояснень ОСОБА_1 від 21.09.2020р., останній вказав, що виявлений під час огляду товар він не задекларував (а.с. 6). Тобто, у митного органу у даному випадку не виникало обов`язку досліджувати та встановлювати приналежність виявленого товару будь якій іншій особі, окрім ОСОБА_1 .
З огляду на викладене, апеляційний суд не вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, оскільки зазначене спростовується дослідженими доказами, що містяться у матеріалах справи.
Також апеляційний суд вважає необґрунтованими апеляційні доводи ОСОБА_1 про те, що висновок експерта про визначення вартості незадекларованих товарів є неналежним доказом, оскільки такий наданий належним суб`єктом, уповноваженим на проведення експертних дослідження та здійснено на підставі безпосереднього дослідження предметів порушення митних правил. 
Разом з тим, апелянтом не було заявлено клопотання про проведення повторної експертизи на предмет визначення вартості переміщуваних товарів, а тому немає підстав ставити під сумнів висновок експерта, що міститься у матеріалах справи.
При накладенні адміністративного стягнення на ОСОБА_1 суд в повній мірі врахував характер і спосіб вчиненого, особу правопорушника, ступінь його вини, інші обставини справи, що впливають на вид стягнення, і обґрунтовано застосував такий вид стягнення як штраф в розмірі 100 % від вартості вилученого товару та його конфіскацію в дохід держави.
За вищенаведених обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що оскаржувана постанова суду є законна і обґрунтована, а апеляційна скарга ОСОБА_1 не містить правових підстав для скасування даної постанови суду.
Керуючись ст.294 КУпАП, ст.467 МК України -

постановив:

Постанову Галицького районного суду м.Львова від 27 жовтня 2020 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст.472 МК України залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 – без задоволення.
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Львівського
апеляційного суду Березюк О.Г.