ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
01010,  м. Київ,  вул. Московська, 8, корп. 30. тел/факс 254-21-99, e-mail: inbox@6apladm.ki.court.gov.ua

Головуючий у першій інстанції: Василенко Г.Ю.
                                                                                                      суддя-доповідач: Епель О.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 грудня 2020 року                                                                                      Справа № 320/6340/19

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі: 
Головуючого судді                    Епель О.В., 
суддів:                                              Карпушової О.В., Степанюка А.Г.,
за участю секретаря                     Лісник Т.В.,
представника позивача          Дорофєєва О.О.,
представника відповідача          Карпюк І.С., Шевченко Е.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 29 липня 2020 року у справі 

за позовом           ОСОБА_1 

до Головного управління Державної податкової служби у Київській області

про                     визнання протиправними та скасування 
податкових повідомлень-рішень та вимоги про сплату боргу, 

В С Т А Н О В И В :

          Історія справи.
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної податкової служби у Київській області (далі - відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 21.10.2019 №№ 0002823304, 0002833304, 0002953304, 0002863304, 0002973304, 0002963304 та вимоги про сплату боргу № Ф-0002883304.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 29 липня 2020 року адміністративний позов задоволено повністю.
Ухвалюючи таке рішення, суд виходив з того, що сума заниженого доходу за період 2017-2018 рр. була нарахована позивачу контролюючим органом безпідставно і посилання відповідача на допущення позивачем порушень норм податкового законодавства ґрунтуються виключно на припущеннях та не підтверджуються жодними належними і допустимими доказами.
Крім того, суд зазначив, що позивач належним чином відобразив в обліку придбання товару та його подальшу реалізацію покупцям, а й також надав як під час перевірки, так і суду відповідні підтверджуючі первинні документи, що повністю підтверджують відображення в обліку та рух зазначених в акті перевірки товарів.
Не погоджуючись з таким рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити постанову, якою відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, наполягаючи на правомірності оспорюваних позивачем податкових повідомлень-рішень та вимоги про сплату боргу, наводячи викопіювання з акта перевірки та норми податкового законодавства і стверджуючи про відсутність у позивача документів, які б підтверджували правомірність складання його звітності за відповідний період.
З цих та інших підстав апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи в цілому.
          Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 12.10.2020 було відкрито апеляційне провадження, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до судового розгляду.
          Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить залишити скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, наполягаючи на необґрунтованості та безпідставності доводів апелянта, стверджуючи, що до перевірки ним були надані всі необхідні первинні документи і що в матеріалах справи також містяться докази, які підтверджують правомірність формування показників його податкової звітності.
Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін з наступних підстав.
Обставини справи, установлені судом першої інстанції.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) зареєстрований 19.08.2009 Броварською районною державною адміністрацією як фізична особа-підприємець та станом на час виникнення спірних правовідносин перебував на податковому обліку в Броварському управління ГУ ДПС у Київській області як платник ПДВ.
Основними видами господарської діяльності позивача за КВЕД є установлення та монтаж машин і устаткування; роздрібна торгівля, що здійснюється фірмами поштового замовлення або через мережу Інтернет.
Протягом 2017- 2018 pp. позивачем за безготівковим розрахунком здійснювалося придбання акустичного обладнання, яке в наступному продавалося покупцям також за безготівковим розрахунком на підставі відповідних рахунків фактур та видаткових накладних.
Інформація про продаж відповідного товару була належним чином відображена позивачем у бухгалтерському та податковому обліку.
Також у вказаний період ФОП ОСОБА_2 були надані позивачу послуги на суму 40  000,00 грн., які прийняті відповідно до акту здачі-прийнятгя робіт (надання послуг) № 1 від 17.07.2018 та безпосередньо пов`язані з господарською діяльністю позивача з огляду на наступне.
Так, позивач уклав з ФОП ОСОБА_2 договір про надання послуг №030912/1 від 03.09.2012, предметом якого є надання виконавцем   послуг з консультування відносно налаштування комп`ютерного обладнання та програмних продуктів позивача на його обладнанні, налаштування роботи комп`ютерних систем замовника, програмних продуктів на обладнанні замовника і забезпечення зв`язку з Інтернетом, послуги пошуку оптимальних комп`ютерних систем за замовленням замовника тощо. Відповідно до положень п. 6.1. вказаного Договору, він є чинним до 31.12.2012 р. з автоматичною пролонгацією на кожний наступний рік у випадку, якщо за тридцять днів до закінчення терміну його дії жодна із сторін письмово не заявить про його розірвання. 
Оскільки жодна сторона вказаного Договору не заявляла про припинення його дії після 31.12.2012, вказаний Договір був пролонгований та чинним протягом 2017-2018 pp.
З метою належного виконання вищевказаного проекту на об`єкті ТОВ «Сіклум» між позивачем та ФОП ОСОБА_2   також погоджено та підписано технічне завдання від 22.01.2018 на розробку схеми поєднання комп`ютерної системи та звукового обладнання для забезпечення відеоконференцзв`язку на об`єкті ТОВ «Сіклум» за адресою АДРЕСА_1 . 
У вказаному технічному завданні було визначено загальні відомості про проект, ціль завдання, вартість, строки виконання, конкретні обсяги робіт та документацію, що має бути складена.
Після належного надання ФОП ОСОБА_2 вищезазначених послуг на об`єкті ТОВ «Сіклум», між позивачем та ФОП ОСОБА_2 складено акту здачі - прийнятгя робіт (надання послуг) № 1 від 17.07.2018, за результатом якого Позивачам були оплачені послуги.
Відомості про доходи, отримані від реалізації цих товарів, були включені позивачем до декларації про майновий стан та доходи за відповідний звітний період (2017-2018 pp.).
На підставі пункту 77.1 статті 77 Податкового кодексу України,  ст.13 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та відповідно до затвердженого Державною фіскальною службою України плану-графіку проведення документальних планових перевірок платників податків на 2019 рік та направлень на перевірку від 02.09.2019 №  17 і № 27, ГУ ДПС у Київській області було проведено документальну планову виїзну перевірку з питань дотримання ФОП ОСОБА_1 вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи за період діяльності з 01.01.2017 по 31.12.2018.
За результатом проведення зазначеної перевірки відповідачем складено акт від 20.09.2019 № 78/10-36-33-04/ НОМЕР_1 , яким установлено наступні порушення:
1) п.  167.1 ст. 167, п. 177.2 ст. 177 Податкового кодексу України, в частині заниження суми чистого доходу за період з 01.01.2017р. по 31.12.2018р. на загальну суму 105913,30 грн.;
2) пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX Перехідних положень Податкового кодексу України, в частині заниження чистого оподаткованого доходу від здійснення підприємницької діяльності за період з 01.01.2017р. по 31.12.2018р. на загальну суму 105913,30 грн., що призвело до заниження військового збору від здійснення підприємницької діяльності на суму 1588,70 грн.;
3) п. 2 ч. 1 ст. 7, ст. 8, ч. 2 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування»   ФОП ОСОБА_1 за період з 01.01.2017 по 31.12.2018 занижено ЄСВ на загальну суму 58 979,95 грн.;
4) п. 187.1 ст. 187 Податкового кодексу України, в частині заниження податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету на загальну суму 10  147,00 грн.;
5) п. 1 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» у частині проведення розрахункових операцій із застосуванням платіжних карт без застосування реєстраторів розрахункових операцій та без роздрукування відповідних розрахункових документів за період з 01.01.2017 по 31.12.2018 на загальну суму 65 913,30 грн.;
6) п. 12 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», в частині пересорту товару, а саме реалізований товар по безготівковій та готівковій формі розрахунків за період з 01.01.2017 року по 31.12.2018 року відсутній у обліку оприбуткування придбаного товару на загальну суму 117048,32 грн.
Зазначені висновки контролюючого органу обґрунтовані тим, що позивачем, на переконання відповідача, занижено оподатковуваний дохід за 2017-2018 pp. на загальну суму 105 913,30 грн.
База донарахування відповідачем ЄСВ було визначена за наступним принципом: сукупна сума чистого прибутку за календарний рік, розрахована Відповідачем, арифметично пропорційно поділена на 12 календарних місяців. У зв`язку із чим відповідачем   здійснено подальше донарахування ЄСВ. Вказаний принцип розрахунку застосований як за 2017, так і за 2018 роки.
На підставі зазначених висновків акта перевірки відповідачем прийняті податкові повідомлення-рішення від 21.10.2019:
1) №0002823304, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання   зі сплати ПДФО на 19  064,38 грн. та застосовано штрафні санкції в сумі 9  532,19 грн.;
2) № 0002833304, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання зі сплати військового збору на 1588,70 грн. та застосовано штрафні санкції в сумі 794,35 грн.;
3) № 0002953304 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів та зборів або платником своєчасно не нарахованого ЄСВ на суму 10  017,08 грн.;
4) № 0002863304, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання зі сплати ПДВ на 10  147,00 грн. та застосовано штрафні санкції в сумі 5  073,50 грн.;
5) № 0002973304, яким до позивача застосовано штрафні санкції за порушення законодавства про застосування реєстраторів розрахункових операцій в сумі 234  096,64 грн.;
6) №0002963304, яким до позивача застосовано штрафні санкції за порушення законодавства про застосування реєстраторів розрахункових операцій в сумі 1,00 грн.;
Також за результатами вказаної перевірки контролюючим органом прийнято вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-0002883304 щодо сплати позивачем ЄСВ в сумі 58979,95 грн. 
Позивач, вважаючи зазначені рішення та вимогу про сплату боргу (недоїмки) протиправними, звернувся до суду з цим позовом.
Нормативно-правове обґрунтування.
Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Податковим кодексом України (далі - ПК України), Законами України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 № 2464-VI (далі - Закон № 2464-VI), «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06.07.1995 № 265/95-ВР  (далі - Закон № 265/95-ВР), Інструкцією про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженою наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 № 449 (далі - Інструкція № 449).
Так, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з підпунктом 16.1.7 пункту 16.1 статті 16 ПК України платник податків зобов`язаний подавати контролюючим органам інформацію в порядку, у строки та в обсягах, встановлених податковим законодавством.
У пунктах 44.1, 44.7 статті 44 ПК України визначено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Платники податків зобов`язані забезпечити зберігання документів, визначених пунктом 44.1 цієї статті, а також документів, пов`язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом визначених законодавством термінів, але не менш як 1095 днів (2555 днів - для документів та інформації, необхідної для здійснення податкового контролю за трансфертним ціноутворенням відповідно до статей 39 та 39-2 цього Кодексу) з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а в разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності, та документів, пов`язаних з виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, - не менш як 1095 днів з дня здійснення відповідної господарської операції (для відповідних дозвільних документів - не менш як 1095 днів з дня завершення терміну їх дії).
Згідно пункту 121 статті 121 Податкового кодексу України незабезпечення платником податків зберігання первинних документів, облікових та інших регістрів, бухгалтерської та статистичної звітності, інших документів з питань обчислення і сплати податків та зборів протягом установлених статтею 44 цього Кодексу строків їх зберігання та/або ненадання платником податків контролюючим органам оригіналів документів (крім документів, отриманих з Єдиного реєстру податкових накладних) чи їх копій при здійсненні податкового контролю у випадках, передбачених цим Кодексом, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 510 гривень.
Пунктом 117.1 статті 117 ПК України передбачено, що неподання у строки та у випадках, передбачених цим Кодексом, заяв або документів для взяття на облік у відповідному контролюючому органі, реєстрації змін місцезнаходження чи внесення інших змін до своїх облікових даних, неподання виправлених документів для взяття на облік чи внесення змін, подання з помилками чи у неповному обсязі, неподання відомостей стосовно осіб, відповідальних за ведення бухгалтерського обліку та/або складення податкової звітності, відповідно до вимог встановлених цим Кодексом, - тягнуть за собою накладення штрафу на самозайнятих осіб у розмірі 170 гривень.
У пунктах 177.2, 177.4, 177.10 статті 177 ПК України визначено, що об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.
До переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать:
- витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат;
- витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу);
- обов`язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов`язкове страхування життя або здоров`я працівників у випадках, передбачених законодавством;
- суми податків, зборів, пов`язаних з проведенням господарської діяльності такої фізичної особи - підприємця (крім податку на додану вартість для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, та акцизного податку, податку на доходи фізичних осіб з доходу від господарської діяльності, податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, з об`єктів житлової нерухомості); суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом; платежі, сплачені за одержання ліцензій на провадження певних видів господарської діяльності фізичною особою - підприємцем, одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, пов`язаних з господарською діяльністю фізичної особи - підприємця;
- інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1-177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.
Не включаються до складу витрат підприємця:
- витрати, не пов`язані з провадженням господарської діяльності такою фізичною особою - підприємцем;
- витрати на придбання, самостійне виготовлення основних засобів та витрати на придбання нематеріальних активів, які підлягають амортизації;
- витрати на придбання та утримання основних засобів, визначених абзацами восьмим - десятим підпункту 177.4.6 цього пункту;
- документально не підтверджені витрати.
Зазначені у цій статті підприємці мають право (за власним бажанням) включати до складу витрат, пов`язаних з провадженням їх господарської діяльності, амортизаційні відрахування з відповідним веденням окремого обліку таких витрат. При цьому амортизації підлягають:
- витрати на придбання основних засобів та нематеріальних активів;
- витрати на самостійне виготовлення основних засобів, реконструкцію, модернізацію та інші види поліпшення основних засобів (крім поточного ремонту).
Фізичні особи - підприємці зобов`язані вести Книгу обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару.
Пунктом 198.5 статті 198 ПК України визначено, що платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами, придбаними/виготовленими з податком на додану вартість (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися:
а) в операціях, що не є об`єктом оподаткування відповідно до статті 196 цього Кодексу (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу) або місце постачання яких розташоване за межами митної території України;
б) в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до статті 197, підрозділу 2 розділу XX цього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 197.1.28 пункту 197.1 статті 197 цього Кодексу та операцій, передбачених пунктом 197.11 статті 197 цього Кодексу);
в) в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення виробничих необоротних активів до складу невиробничих необоротних активів;
г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу).
У разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи в подальшому починають використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності, у тому числі переведення невиробничих необоротних активів до складу виробничих необоротних активів, платник податку може зменшити суму податкових зобов`язань, що були нараховані відповідно до цього пункту, на підставі розрахунку коригування до податкової накладної, зазначеної в абзаці першому цього пункту, зареєстрованого в Єдиному реєстрі податкових накладних.
З метою застосування цього пункту податкові зобов`язання визначаються по товарах/послугах, необоротних активах:
- придбаних для використання в неоподатковуваних операціях - на дату їх придбання;
- придбаних для використання в оподатковуваних операціях, які починають використовуватися в неоподатковуваних операціях, - на дату початку їх фактичного використання, визначену в первинних документах, складених відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні.
У разі якщо на момент перевірки платника податку контролюючим органом в акті вибіркової (часткової) інвентаризації, проведеної платником податку на вимогу такого органу, виявлено нестачу придбаних таким платником товарів (крім випадку, якщо така нестача обумовлена знищенням внаслідок дії обставин непереборної сили, що підтверджується відповідно до законодавства), для цілей розділу V цього Кодексу такі товари вважаються використаними платником податку в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.
У пункті 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України визначено, що 
Тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.
Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу.
Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу.
Ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту.
Частиною восьмою статті 9 Закону № 2464-VI визначено, що платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.
При цьому платники, зазначені у пункті 1 частини першої статті 4 цього Закону, під час кожної виплати заробітної плати (доходу, грошового забезпечення), на суми якої (якого) нараховується єдиний внесок, одночасно з видачею зазначених сум зобов`язані сплачувати нарахований на ці виплати єдиний внесок у розмірі, встановленому для таких платників (авансові платежі). Винятком є випадки, якщо внесок, нарахований на ці виплати, вже сплачений у строки, встановлені абзацом першим цієї частини, або за результатами звірення платника з податковим органом за платником визнана переплата єдиного внеску, сума якої перевищує суму внеску, що підлягає сплаті, або дорівнює їй. Кошти перераховуються одночасно з отриманням (перерахуванням) коштів на оплату праці (виплату доходу, грошового забезпечення), у тому числі в безготівковій чи натуральній формі. При цьому фактичним отриманням (перерахуванням) коштів на оплату праці (виплату доходу, грошового забезпечення) вважається отримання відповідних сум готівкою, зарахування на рахунок одержувача, перерахування за дорученням одержувача на будь-які цілі, отримання товарів (послуг) або будь-яких інших матеріальних цінностей у рахунок зазначених виплат, фактичне здійснення з таких виплат відрахувань згідно із законодавством або виконавчими документами чи будь-яких інших відрахувань.
Платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.
Періодом, за який платники єдиного внеску подають звітність до податкового органу (звітним періодом), є календарний місяць, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, для яких звітним періодом є календарний рік. У разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця її останнім звітним періодом є період з дня закінчення попереднього звітного періоду до дня державної реєстрації припинення підприємницької діяльності такої фізичної особи.
Згідно з підпунктом 2 пункту 2 розділу VІI Інструкції № 449 за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску до платників, визначених підпунктами 1- 4 пункту 1 розділу II Інструкції №449, які допустили зазначене порушення у період до 01.01.2015, накладається штраф у розмірі 10% своєчасно не сплачених сум, а починаючи з 01.01.2015 та надалі, - у розмірі 20% своєчасно не сплачених сум. При цьому складається рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за формою згідно з додатком 12 до Інструкції № 449.
Підпунктом 5 пункту 2 розділу VІІ Інструкції № 449 визначено, що за несплату, неповну сплату або несвоєчасну сплату суми єдиного внеску одночасно з видачею сум виплат, на які нараховується єдиний внесок, накладається штраф у розмірі 10% таких несплачених або несвоєчасно сплачених сум. При цьому складається рішення про застосування штрафних санкцій за формою згідно з додатком 15 до Інструкції № 449. Розрахунок зазначеної штрафної санкції здійснюється за даними акта документальної перевірки платника єдиного внеску.
На суму недоїмки платнику єдиного внеску нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу (пункт 5 розділу VІІ Інструкції № 449). Нарахування пені починається з першого календарного дня, що настає за днем закінчення строку внесення відповідного платежу, до дня його фактичної сплати (перерахування) включно.
Суми штрафів та нарахованої пені, застосованих за порушення порядку та строків нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску, стягуються в тому самому порядку, що і суми недоїмки із сплати єдиного внеску (пункт 12 розділу VІІ Інструкції № 449).
Строк давності щодо нарахування, застосування та стягнення сум недоїмки, штрафів та нарахованої пені не застосовується (пункт 13 розділу VІІ Інструкції №  449).
Відповідно до п. 1 ст. 3 Закону № 265/95-ВР суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням електронних платіжних засобів, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов`язані: проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій або через зареєстровані фіскальним сервером контролюючого органу програмні реєстратори розрахункових операцій зі створенням у паперовій та/або електронній формі відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок.
Висновки суду апеляційної інстанції.
Системний аналіз викладених правових норм надає підстави стверджувати, що законодавством регламентовано обов`язок суб`єктів господарювання своєчасно та в повному обсязі відображати в їх бухгалтерській і податковій звітності отримані доходи, прибутки та нараховувати і сплачувати з них ПДФО, військовий збір, ЄСВ, ПДВ в порядку та розмірах, визначених чинним законодавством.
При цьому, господарські операції, за результатами яких платником здійснюється формування показників його податкової звітності, повинні підтверджуватися відповідними первинними документами.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на те, що підставою для нарахування позивачу спірних податкових зобов`язань та штрафних санкцій стали висновки контролюючого органу щодо заниження позивачем оподатковуваного доходу за 2017-2018 pp. на загальну суму 105  913,30  грн. щодо операцій з купівлі-продажу товарів та надання послуг.
Разом з тим, як було зазначено вище, відповідні операції підтверджуються наданими позивачем первинними документами і їх фінансові результати повністю відповідають показникам його податкової звітності. 
Зворотного апелянтом не доведено і жодних доказів, окрім акта перевірки, не було надано ані до суду першої інстанції, ані в ході апеляційного провадження. 
Разом з тим, колегія суддів зазначає, що висновки контролюючого органу засновуються на припущеннях, які відповідно до ст. 242 КАС України не можуть бути покладені в основу судового рішення, оскільки вказаною нормою процесуального законодавства передбачено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.
Крім того, постулатом адміністративного процесуального законодавства є презумпція винуватості відповідача у справі - суб`єкта владних повноважень (частина друга статті 77 КАС України).
У свою чергу податковим законодавством презюмується правомірність рішень, дій та бездіяльності платника податків (ст. 4 ПК України).
Зазначене в сукупності обумовлює покладення обов`язку доказування в податкових спорах на податковий орган, який у відповідності до принципу офіційного з`ясування обставин справи повинен доводити в суді обставини, що стали підставою для нарахування платнику податків спірних податкових зобов`язань, та правомірність прийняття свого рішення.
Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного суду від 20.02.2018 у справі № 817/149/17, від 29.03.2018 у справі № 813/2758/16 та, відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України, є обов`язковим для колегії суддів при вирішенні даної справи.
Такий правовий підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23 липня 2002 року у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції» Суд визначив, що «…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління».
Судова колегія також враховує правові висновки Європейського суду з прав людини, викладені в п.п. 70, 71 рішення у справі RYSOVSKYY v. UKRAINE («Рисовський проти України») заява № 29979/04, в якому ЄСПЛ підкреслено особливу важливість принципу «належного урядування», відповідно до якого, в разі, коли йдеться про питання загального інтересу, державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовніший спосіб (див. рішення у справах «Беєлер проти Італії» [ВП] (Beyeler v. Italy [GC]), заява № 33202/96, п. 120, ECHR 2000-I, «Онер`їлдіз проти Туреччини» [ВП] (Oneryildiz v. Turkey [GC]), заява № 48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява № 21151/04, п. 72, від 8 квітня 2008 року, і «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року). 
Крім того, в рішеннях у справах «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, п. 74, від 20 травня 2010 року, і «Тошкуце та інші проти Румунії» (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, п. 37, від 25 листопада 2008 року Європейський суд з прав людини наголосив, що саме на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій та мінімізують ризик помилок.
Відповідно до ст. 6 КАС України та ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» висновки Європейського суду з прав людини є джерелом права.
Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що при нарахуванні позивачу спірної суми ЄСВ за 2017-2018 рр. шляхом розрахунку сукупної суми чистого прибутку за календарний рік діленням на 12 календарних місяців відповідачем було неправильно застосовано норми вищенаведеного спеціального Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», відповідно до яких (зокрема, ст.ст. 6, 7, 9) лише у 2017 році фізичним особам-підприємцям на загальній системі оподаткування ЄСВ необхідно було розраховувати на підставі бухгалтерських документів пропорційно арифметично за кожен місяць рівними сумами.
Доводи апелянта щодо правомірності оспорюваних позивачем податкових повідомлень-рішень та вимоги про сплату боргу та щодо відсутності у позивача документів, які б підтверджували правомірність складання його звітності за відповідний період, спростовуються матеріалами цієї справи, про що зазначено вище.
Аналізуючи всі доводи учасників справи, колегія суддів приймає до уваги висновки, викладені в рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід.
Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції щодо протиправності податкових повідомлень-рішень від 21.10.2019 №№ 0002823304, 0002833304, 0002953304, 0002863304, 0002973304, 0002963304 та вимоги про сплату боргу № Ф-0002883304, необхідності їх скасування та задоволення позову в цій справі в повному обсязі.
Отже, судом першої інстанції повно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.
Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, апеляційна скарга Головного управління Державної податкової служби у Київській області підлягає залишенню без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 29 липня 2020 року - без змін.
Розподіл судових витрат.
З огляду на результат розгляду цієї справи, відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати перерозподілу не підлягають.
          Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,
ПОСТАНОВИВ:

          Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Київській області - залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 29 липня 2020 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.
Повний текст судового рішення виготовлено 09 грудня 2020 року.

Головуючий суддя          

Судді: