25.11.20
22-ц/812/1829/20
Справа № 486/1206/15-ц                                  Головуючий у 1-й інстанції Явіца І. В.
Провадження № 22ц/812/1829/20         Доповідач в апеляційній інстанції Ямкова О. О.

П О С Т А Н О В А
 
Іменем України
25 листопада 2020 року                                                                м. Миколаїв
Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:
головуючої: Ямкової О. О.,
суддів: Локтіонової О. В., Серебрякової Т. В.,
із секретарем:  Біляєвою В. М., 
за участю: представника відповідача - Клюєвої І. С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу
за апеляційною скаргою
ОСОБА_1 ,
поданою від його імені адвокатом Герман Оксаною Степанівною,
на рішення Арбузинського районного суду Миколаївської області від 13 липня 2020 року, в якому виправлено описку ухвалою того ж суду від 24 вересня 2020 року, постановленого під головуванням судді Явіци І. В. в залі судових засідань у смт. Арбузинка Миколаївської області о 8 годині 30 хвилин зі складанням його повного тексту, по справі
за позовом 
Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк»
(далі - КБ «ПриватБанк»)
до ОСОБА_1 ,
третя особа - Приватне сільськогосподарське орендне підприємство (ПП) «Агросвіт»,
про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И Л А: 
10 липня 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення з нього 15 869,63 доларів США заборгованості за кредитним договором, що за офіційним курсом гривні станом на 9 червня 2015 року складає 334 849 грн 21 коп.
В обґрунтування позову посилався на те, що між ним та позичальником ОСОБА_1 18 лютого 2008 року укладено кредитний договір №NKUCGA0000000010 та 1 жовтня 2014 року додаткову угоду №1 до нього, за умовами яких позичальник отримав кредит у розмірі 28 040 доларів США з врахуванням страхових платежів, зі сплатою процентів за користування кредитом у щомісячному розмірі 1% та в подальшому зі збільшенням процентної ставки до 1,26% щомісяця, з кінцевим терміном повернення кредитних коштів до 18 лютого 2018 року щомісячними платежами в розмірі 368, 18 доларів США у період з 15 по 22 число кожного місяця відповідно до підписаного сторонами у вигляді додатку №2 до кредитного договору.
Внаслідок невиконання позичальником зобов`язань за укладеним договором та додатковою угодою до договору, станом на 9 червня 2015 року, утворилась заборгованість в сумі 15 869,63 доларів США, що за офіційним курсом гривні на цю дату складає 334 849 грн 21 коп., яку позивач просить стягнути. 
У запереченнях та додаткових запереченнях на позовну заяву, які подані представником відповідача від його імені, останні вважали позов необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню, оскільки в порушенням вимог Закону України «Про захист прав споживачів» позичальнику не було повідомлено в письмовій формі орієнтовну сукупну вартість кредиту та інші відомості, та він не був попереджений про валютні ризики, пов`язані з коливанням курсу долара. 
Посилалися на не повідомлення банком відповідача, як позичальника, у відповідності до процедури, передбаченої пунктом 2.3.1 кредитного договору, про підвищення процентної ставки. 
Вказували на те, що ці відомості в матеріалах справи відсутні, а надані копії реєстрів не можуть бути належним підтвердженням отримання позичальником такого повідомлення, а тому вважали, що підвищення відсоткової ставки є одностороннім та суперечить закону. 
Зазначали також, що пеня за кредитним договором має сплачуватись у гривні, а одночасне застосування таких видів відповідальності за порушення зобов`язань як штраф та пеня є подвійним притягнення до відповідальності та суперечить нормі статті 61 Конституції України. 
У відповіді на відзив ПАТ КБ «Приватбанк» вважав доводи відповідача, викладені у запереченнях необґрунтованими та такими, що не заслуговують на увагу, оскільки ним не виконані умови укладеного договору 
Крім того позичальник надав свою згоду на зміну процентної ставки, що підтверджено: направленням на його адресу листа банку; підписанням у подальшому додаткової угоди до кредитного договору; та фактичним внесенням щомісячних платежів з урахуванням підвищеного розміру процентної ставки. Посилався на судове рішення щодо визнання підвищення банком процентної ставки за цим договором правомірною.
10 липня 2015 року відповідачем ОСОБА_1 подана зустрічна позовна заява про визнання кредитного договору недійсним, яка за ухвалою судді Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 12 жовтня 2015 року повернута ОСОБА_1 як неподана.
Ухвалою Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 21 січня 2016 року провадження по справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» зупинено до набрання законної сили рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області, постановленого 5 квітня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ПАТ КБ «Приватбанк» про визнання недійсним кредитного договору. 
Ухвалою Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 7 червня 2017 року провадження по справі відновлено.
Ухвалою Южноукраїнського міського суду Миколаївської області 15 серпня 2017 року матеріали цивільної справи направлено для розгляду за підсудністю до Арбузинського районного суду Миколаївської області. 
Ухвалою судді Арбузинського районного суду Миколаївської області від 31 серпня 2017 року справу прийнято до провадження.
Ухвалами Арбузинського районного суду Миколаївської області від 11 жовтня 2017 року, 3 листопада 2017 року та 21 листопада 2017 року задоволені клопотання відповідача про витребування доказів від ПАТ КБ «Приватбанк» щодо кредитної справи. 
Ухвалою Арбузинського районного суду Миколаївської області від 30 жовтня 2018 року провадження у справі зупинено до набрання законної сили рішенням Касаційного цивільного суду Верховного Суду по справі за позовом ОСОБА_1 до ПАТ КБ «Приватбанк» про визнання незаконними дій щодо підвищення процентної ставки за кредитним договором, зобов`язання здійснити перерахунок здійснених платежів та скасування штрафних санкцій.
Ухвалою Арбузинського районного суду Миколаївської області від 16 грудня 2019 року провадження по справі поновлено.
Ухвалою Арбузинського районного суду Миколаївської області від 12 лютого 2020 року клопотання відповідача про витребування доказів задоволено, витребувано від Южноукраїнського міського суду Миколаївської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ПАТ КБ «Приватбанк» про визнання незаконними дій щодо підвищення процентної ставки за договором. 
12 лютого 2020 року ОСОБА_1 надані додаткові пояснення на позов, в яких ним визнані позовні вимоги частково на суму 6 285,49 доларів США.
Ухвалою Арбузинського районного суду Миколаївської області від 30 березня 2020 року до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог залучено Приватне сільськогосподарське орендне підприємство «Агросвіт».
Рішенням Арбузинського районного суду Миколаївської області від 13 липня 2020 року, в якому виправлено описку ухвалою того ж суду від 24 вересня 2020 року, позов ПАТ КБ «Приватбанк» задоволено частково, ухвалено про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» 13 102,22 доларів США заборгованості за кредитним договором, що за курсом НБУ станом на 9 червня 2015 року становить 276 456 грн 84 коп., та 2 764 грн 51 коп. судового збору. В задоволенні решти вимог відмовлено. 
При ухваленні рішення суд першої інстанції виходив з того, що позичальником не у повному обсязі повернуто отриману суму кредиту, чим порушенні взяті на себе зобов`язання, а тому вимоги про стягнення тіла кредиту та процентів є обґрунтованими, з врахуванням фіксованої частини штрафу. Підстави для стягнення комісії, яка за умовами споживчого договору є нікчемною, та подвійного притягнення до відповідальності споживача із застосування штрафних санкцій та пені, відсутні. 
Не погодившись з рішенням суду в частині задоволених вимог банка, відповідач ОСОБА_1 , діючи через свого представника Герман О. С. , подав апеляційну скаргу, де просив скасувати рішення в цієї частині та ухвалити нове про відмову у задоволенні цих вимог, посилаючись на те, що рішення суду прийняте без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів, з невідповідністю висновків суду обставинам справи, та з порушенням норм матеріального та процесуального права. 
Обґрунтовували доводи апеляційної скарги виключно безпідставним підвищенням банком процентної ставки, та невиконанням ним вимог, передбачених пунктом 2.3.1 кредитного договору, тобто зазначали про підвищення процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку, без належного повідомлення позичальника згідно з умовами договору.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, виходячи з наступного. 
Судом встановлено, що 18 лютого 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», та позичальником ОСОБА_1 укладено кредитний договір № NKUCGA0000000010, за яким позичальник отримав кредитні кошти на строк до 18 лютого 2018 року у вигляді не відновлювальної лінії у розмірі 28 040 доларів США, із яких - 25 000 доларів США на споживчі цілі, 3 040 доларів США на сплату страхових платежів, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 1,00 % на місяць (12% річних) на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 2,00 % від суми виданого кредиту; 0,48 % річних від суми зарезервованих ресурсів; винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно пункту 8.2. даного Договору.
Відповідно до пункту 2.3.1. договору визначено, що банк має право в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом при зміні кон`юнктури ринку грошових ресурсів в Україні, зокрема зміні курсу долара до гривні більш ніж на 10% у порівнянні з курсом долара США до гривні встановленого НБУ на момент укладення цього договору, зміні облікової ставки НБУ та інше. При цьому банк повинен надіслати позичальникові письмове повідомлення про зміну процентної ставки протягом 7 календарних днів з дня вступу зміненої процентної ставки ( т. 1 а.с.10-12).
За графіком погашення кредиту, що є додатком №2 до договору, та узгоджено сторонами, розмір щомісячного платежу для погашення кредиту становить 368,18 доларів США (т. 1 а.с.13).
На виконання умов договору ОСОБА_1 видана обумовлена в договорі сума кредиту в 25 000 доларів США на споживчі цілі, що підтверджується заявою на видачу готівки та ордером-розпорядженням № NKUCGA0000000010 від 18.02.2008, згідно яких грошові кошти у сумі 25000 доларів США були зараховані на рахунки позичальника (т.1 а.с.16). 
3 жовтня 2008 року банком на ім`я позичальника, з підтвердженням реєстру відправлень, направлено листа про зміну процентної ставки з 23 жовтня 2008 року до 15,12% на рік.
У подальшому сторонами 1 жовтня 2014 року підписана додаткова угода №1 до укладеного кредитного договору, у якій вони домовилися про зменшення суми заборгованості, що виникла до дати підписання цієї угоди, на 1 193,50 доларів США, та зазначили про зміну пункту 8.1. кредитного договору, який викладено в новій редакції, де передбачено сплату за користування кредитом відсотків в розмірі 1,26% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, а при порушення позичальником своїх зобов`язань у розмірі 0,00 %, комісії за резервування ресурсів у розмірі 0,48% від суми зарезервованих ресурсів. Графік погашення заборгованості викладено в новій редакції (т. 1. а.с. 14-15).
Разом з тим, починаючи з лютого 2015 року позичальник ОСОБА_1 перестав своєчасно вносити платежі за отриманим кредитом (т.1 а.с.5-8), внаслідок чого станом на 9 червня 2016 року у нього виникла заборгованість за договором, яка банком розрахована на загальну суму 15 869,63 доларів США, та складається з: заборгованості за тілом кредиту у розмірі 12 707, 51 доларів США, за процентами - 905,47 доларів США, за комісією - 18,85 доларів США, за пенею, нарахованою за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором у розмірі 1 470,82 доларів США, а також за штрафами - фіксованою частиною у розмірі 11,85 доларів США та процентною складовою у розмірі 755,13 доларів США.
За положеннями частини 1 статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини 1 статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
За змістом частини 1 статті 610 та частини 1 статті 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. 
На підставі наведеного та задовольняючи позов в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту, процентами та фіксованою частиною штрафу, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що позичальник, отримавши валютні цінності у кредит, не повернув їх на користь банку в обумовлений строк та в узгодженому розміру, внаслідок чого не виконав належним чином взяті на себе зобов`язання, а тому повинен повернути ці кредитні кошти в сумі, обґрунтовано розрахованої банком за тілом, процентами та фіксованою частиною штрафу, та з підстав, передбачених статтями 526, 530, 1046, 1049 ЦК України. 
В той же час, заперечуючи проти суми заборгованості за процентами, та частково за тілом кредиту, позичальник посилався на неправомірність їх нарахування за підвищеною процентною ставкою, яка була змінена банком з жовтня 2008 року в односторонньому порядку, та без його належного повідомлення.
Такі доводи позичальника ретельно досліджені судом першої інстанції, та вірно не взяті до уваги з підстав, передбачених частиною 4 статті 82 ЦПК України, оскільки обставини, на які посилається відповідач зі своїм представником, встановлені рішенням суду у цивільній справі за їх участю, яке набрало законної сили.
Так, рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 5 квітня 2017 року, яке змінене в частині правового обґрунтування рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 24 травня 2017 року, що залишено без змін постановою Верховного суду від 2 жовтня 2019 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 до банка по цивільній справі 486/2181/15-ц про визнання незаконними дій щодо підвищення процентної ставки, зобов`язання здійснити перерахунок здійснених платежів та скасування всіх штрафних санкцій нарахованих за період користування кредитом, які виникли через неправомірні дії по підвищенню процентної ставки, - відмовлено.
Судами у цій цивільній справі встановлена правомірність дій банка по підвищенню процентної ставки на підставі: управлінський дій фінансової установи (накази банку від 23.09.2008 та від 3.10.2008); виконання процедури, передбаченої пунктом 2.3.1 кредитного договору (лист від 3.10.2008 за реєстром відправлень № 94 від 27.10.2008) з повідомленням про підвищення відсоткової ставки з 28 жовтня 2008 року; сплати позичальником платежів з урахуванням підвищеної процентної ставки; та укладення додаткової угоди №1 до кредитного договору. 
Отже, вищенаведені обставини є преюдиціальними відносно до даної справи, що переглядається в апеляційному порядку, а тому не підлягають повторному дослідженню та оцінці. 
Тому усі доводи, що викладені у скарзі, зводяться до фактичної незгоди з рішеннями судів, ухвалених по іншій справі, які набрали законної сили, та є преюдицією по даній справі. 
Зазначені обставини вірно встановлені судом першої інстанції, підтверджені позивачем за допомогою належних та допустимих доказів, та не спростовані відповідачем.
Порядок та розмір сум розрахунків із заборгованості за тілом кредиту та фіксованою частиною штрафу здійснено банком у відповідності до умов договору, та не спростовані позичальником за допомогою належних доказів як в суді першої інстанції, так і у суді апеляційної інстанції. 
За такого, рішення суду в частині задоволення позову ухвалене у відповідності до норм матеріального і процесуального права, а тому не підлягає зміні чи скасуванню за поданою апеляційною скаргою позичальника.
Окрім цього, враховуючи межі доводів апеляційної скарги, судове рішення не може бути змінено і в частині визначеного судом еквіваленту станом на 2015 рік, оскільки сума заборгованості стягнута судом в іноземній валюті, в якій надавався кредит, а тому за висновками, викладеним Великою Палатою Верховного Суду під час розгляду справи №761/12665/14-ц в постанові від 4 липня 2018 року, зазначений судом еквівалент не вплине на виконання самого рішення суду. 
Усі інші доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів та обставин справи, які належним чином встановлені та досліджені судом першої інстанції, а тому не впливають на обґрунтованість його висновків.
На підставі викладеного та у відповідності до положень, передбачених статтею 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції доходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.
Рішення суду в частині відмови у стягненні інших платежів, що нараховані банком, позичальником не оспорюється, та не є доводами за поданою ним апеляційною скаргою, а тому не є предметом апеляційного перегляду. 
Підстав для перерозподілу судових витрат у відповідності до статті 141 ЦПК України немає.
Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів 
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана від його імені адвокатом Герман О. С., - залишити без задоволення, а рішення Арбузинського районного суду Миколаївської області від 13 липня 2020 року, в якому усунуто описку за ухвалою того ж суду від 24 вересня 2020 року, - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду. 

Головуюча                                          О. О. Ямкова
Судді                                                  О. В. Локтіонова
                                                        Т. В. Серебрякова