ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2020 року 
м. Київ
справа № 813/3853/17
адміністративне провадження №К/9901/47358/18, №К/9901/47714/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Жука А.В.,
суддів: Мартинюк Н.М.,  Мельник-Томенко Ж.М., 
розглянувши у попередньому судовому засіданні адміністративну справу
за адміністративним позовом ОСОБА_1 
до Івано-Франківської митниці Державної фіскальної служби України, Державної фіскальної служби України
про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,
провадження у якій відкрито
за касаційними скаргами Івано-Франківської митниці Державної фіскальної служби України,  Державної фіскальної служби України на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 11.12.2017 (головуючий суддя - Кухар Н.А., судді - Грень Н.М., Хома О.П.) та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 27.03.2018 (головуючий суддя - Сеник Р.П., судді - Попко Я.С., Хобор Р.Б.)
ВСТАНОВИВ:
І. Історія справи
Короткий зміст позовних вимог
1.     У жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Івано-Франківської митниці Державної фіскальної служби України, Державної фіскальної служби України, в якому просив суд стягнути з відповідачів на його користь середній заробіток  за час вимушеного прогулу, а саме з 08.06.2016 по 19.09.2017.
2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що за наслідками розгляду судової справи №813/2091/16 позивача поновлено на посаді, з якої його протиправно звільнили. Проте, при розгляді вказаної справи позовну вимогу про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу позивач не заявляв, та відповідно суд таку вимогу не вирішував. У зв`язку з цим позивач вважав, що має право на стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
3.     Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 11.12.2017, залишеною без змін постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 27.03.2018, адміністративний позов задоволено повністю. Стягнуто з Івано-Франківської митниці ДФС на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 121 228,80 грн, з урахуванням сум обов`язкових до сплати податків та внесків.
4. Рішення судів попередніх інстанцій мотивовані тим, що в силу ч. 2 ст. 235 КзПП України позивач має право на отримання середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що період нарахування середнього заробітку позивачу становить з 09.06.2016 по 27.06.2017 (дата прийняття рішення судом про поновлення його на роботі), що сумарно становить 262 робочих  днів, та відповідно до розрахунків суду першої інстанції стягненню підлягає 99     634,92 грн. Крім того, судами враховано, що наказ про звільнення позивача був скасований 19.09.2017, та зроблено висновок про те, що період з 28.06.2017 по 19.09.2017 слід вважати вимушеним прогулом ОСОБА_1 , що мав місце в результаті затримки відповідачем виконання рішення суду про поновлення на роботі, та за цей період (58 робочих днів) на користь позивача має бути стягнуто 21     972,72 грн. Загальна сума до стягнення, за розрахунками суду, становить 121     228, 80 грн.
Короткий зміст вимог касаційних скарг Івано-Франківської митниці ДФС та Державної фіскальної служби України та відзиву на них
5.     Не погоджуючись з прийнятими рішеннями судами попередніх інстанцій, Івано-Франківська митниця Державної фіскальної служби України у квітні 2018 року звернулася з касаційною скаргою на зазначені рішення, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати зазначені судові рішення та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позову.
6. У касаційній скарзі відповідач-1 вважає, що оскільки у справі №813/2091/16 позивачем вимоги щодо стягнення середньоденного заробітку не заявлялися, то підстави для їх виплати відсутні. Також відповідач-1 з посиланням на ст. 11 КАС України (в редакції, чинній до 15.12.2017) зазначає, що судами протиправно задоволено у повному обсязі позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 09.06.2016 по 19.09.2017, оскільки позивачем в адміністративному позові вказувався інший період стягнення - з 08.06.2016 по 19.09.2017. На думку відповідача-1, судами допущено порушення норм процесуального права, оскільки фактично позовні вимоги були задоволені не частково, а в повному обсязі.
7. Відповідач-1 вказує, що судом першої інстанції у справі №813/2091/16 не вирішено питання щодо поновлення на посаді ОСОБА_1 . Суд апеляційної інстанції звернув увагу на цей недолік, однак відповідачем-1 після отримання постанови суду апеляційної інстанції у зазначеній справі було з`ясовано, що суд апеляційної інстанції вирішив питання щодо поновлення на роботі ОСОБА_1 , який не був працівником Івано-Франківської митниці ДФС. Наведені обставини, за твердженнями відповідача-1, унеможливили виконання ним судового рішення у справі №813/2091/16. Судом апеляційної інстанції було виправлено описку лише 05.09.2017, що, на думку відповідача-1, свідчить про те, що затримка виконання судового рішення відбулася не з його вини. Крім того, відповідач-1 вказує на те, що виконавчий лист про поновлення на роботі позивачем не пред`являвся що, на думку відповідача-1, свідчить про небажання самого позивача приступити до виконання своїх обов`язків.
8. Державною фіскальною службою України також подано касаційну скаргу на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 11.12.2017 та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 27.03.2018, доводи якої є аналогічними доводам касаційної скарги Івано-Франківської митниці ДФС.
9. Позивачем відзиву на касаційні скарги не подано, що в силу ч. 4 ст. 338 КАС України не перешкоджає перегляду рішень судів першої та апеляційної інстанцій.
Рух адміністративної справи в суді касаційної інстанції
10.     Відповідно до протоколів автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.04.2018 та від  12.04.2018 для розгляду справи №826/3284/18 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Шарапа В.М., судді - Данилевич Н.А., Стрелець Т.Г.
11. Ухвалою Верховного Суду від 11.04.2018 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Івано-Франківської митниці Державної фіскальної служби України, встановлено строк для подання відзиву на касаційну скаргу.
12. Ухвалою Верховного Суду від 11.04.2018 відмовлено у задоволенні клопотання Івано-Франківської митниці Державної фіскальної служби України про зупинення виконання оскаржуваних судових рішень. 
13. Ухвалою Верховного Суду від 15.05.2018 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Державної фіскальної служби України, встановлено строк для подання відзиву на касаційну скаргу.
14. Ухвалою Верховного Суду від 15.05.2018 відмовлено у задоволенні клопотання Державної фіскальної служби України про зупинення виконання оскаржуваних судових рішень.
15. Розпорядженням заступника керівника апарату Верховного Суду - керівником секретаріату Касаційного адміністративного суду №809/0/78-19 від 21.06.2019 призначено повторний автоматизований розподіл касаційних скарг у зв`язку зі зміною спеціалізації та введенням до іншої судової палати судді-доповідача Шарапи В.М.
16. Відповідно до протоколів повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.06.2019 для розгляду справи №813/3853/17 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Жук А.В., судді - Мартинюк Н.М., Мельник-Томенко Ж.М.
17. Ухвалою Верховного Суду від 20.11.2020 адміністративну справу прийнято до провадження визначеною колегією суддів та призначено до розгляду у попередньому судовому засіданні.
ІІ. Встановлені судами фактичні обставини справи
18. Судами попередніх інстанцій встановлено, що 08.06.2016 Державною фіскальною службою України прийнято наказ №2283-о «Про припинення державної служби». 09.06.2016 Державна фіскальна служба України наказом №231-к «Про звільнення ОСОБА_1 » припинила державну службу позивача з 08.06.2016 на підставі пункту 1 частини першої статті 88 Закону України від 10.12.2015 №889-VII «Про державну службу».
19. Постановою Львівського окружного адміністративного суду від  06.04.2017 у справі №813/2091/16 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено  повністю. Визнано протиправним та скасовано наказ ДФС України від 08.06.2016 №2283-о «Про припинення державної служби». Визнано протиправним та скасовано  наказ Івано-Франківської митниці ДФС від 09.06.2016 №231-к «Про звільнення ОСОБА_1 ». Зобов`язано Державну фіскальну службу України запропонувати та працевлаштувати ОСОБА_1 на посаді рівнозначній тій, яку він займав до припинення державної служби 08.06.2016. 
20. Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 27.06.2017 апеляційні скарги Державної фіскальної служби України, Івано-Франківської митниці ДФС задоволено частково. Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 06.04.2017 у справі №813/2091/16 в частині  зобов`язання Державної фіскальної служби України запропонувати та працевлаштувати ОСОБА_1 на посаді рівнозначній тій, яку він займав до звільнення скасовано та прийнято нову постанову, якою поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Івано-франківської митниці Державної фіскальної служби України з 08.06.2016. В іншій частині постанову Львівського окружного адміністративного суду від 06.04.2017 залишено без змін.
21. Наказ про звільнення позивача був скасований 19.09.2017.
ІІІ. Релевантні джерела права й акти їх застосування
(в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин)
24. Конституція України
24.1. Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
25. Кодекс законів про працю України
25.1. Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.
25.2. Статтею 236 КЗпП України встановлено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.
IV. Позиція Верховного Суду
26. За приписами ч. 1 ст. 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
27.     Оцінюючи обґрунтованість поданої касаційної скарги, Верховний Суд виходить з наступного.
28. Як встановлено судами попередніх інстанцій, постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 27.06.2017 у справі №813/2091/16 поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Івано-франківської митниці Державної фіскальної служби України з 08.06.2016. При цьому судами встановлено, що позовну вимогу про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу при розгляді справи №813/2091/16 позивач не заявляв.
29. Верховний Суд вважає помилковими твердження відповідачів про відсутність підстав для виплати позивачу середнього заробітку за час вимушеного прогулу через незаявлення позивачем відповідних вимог у справі №813/2091/16. Касаційний суд зазначає, що позивач не позбавлений права заявити вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу окремо від позовних вимог про поновлення його на роботі, та погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що позивач має право на отримання середнього заробітку за час вимушеного прогулу, визначене ч. 2 ст. 235 КЗпП України.
30. З приводу доводів касаційних скарг про те, що затримка виконання судового рішення у справі №813/2091/16 відбулася не з вини відповідачів, колегія суддів Верховного Суду зазначає, що статтею 236 КЗпП України виплата працівнику середнього заробітку при затримці виконання рішення не ставиться в залежність від наявності в діях роботодавця вини.
31. Крім того, суд касаційної інстанції вважає, що описка, допущена як у виконавчому листі, так і у судовому рішенні, в частині зазначення по-батькові позивача, у даному випадку не мала вплинути на виконання відповідачами рішення, оскільки, як стверджують відповідачі в касаційних скаргах, ОСОБА_1 не був працівником Івано-Франківської митниці ДФС, а відтак, у відповідачів були відсутні підстави для сумніву, яку саме особу поновлювати на посаді заступника начальника Івано-франківської митниці Державної фіскальної служби України.
32. Згідно з ч. 1 ст. 255 КАС України (в редакції, чинній до 15.12.2017) постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов`язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України. Верховний Суд наголошує, що рішення або ухвала суду є обов`язковими до виконання незалежно від бажання особи, а тому той факт, що позивач не пред`являв до виконання виконавчий лист у справі №813/2091/16,  не може свідчити на користь відповідачів та не передбачає право відповідачів зволікати з виконанням судового рішення. 
33. Верховний Суд враховує, що позивачем були заявлені позовні вимоги щодо стягнення середнього заробітку за період з 08.06.2016 по 19.06.2017, а судами попередніх інстанцій стягнуто з Івано-Франківської митниці ДФС суму середнього заробітку за період з 09.06.2016 по 19.06.2017, тобто позовні вимоги задоволені в меншому за обсягом розмірі, при цьому судом першої інстанції зазначено про задоволення адміністративного позову повністю. Колегія суддів Верховного Суду, погоджуючись зі здійсненими судами попередніх інстанцій розрахунками, в тому числі в частині визначення періоду, за який має бути стягнено середній заробіток на користь позивача, зазначає, що наведене у касаційних скаргах порушення процесуального права мало формальний характер та не вплинуло на правильність вирішення спору, у зв`язку з чим оскаржувані судові рішення у відповідності до вимог ч. 2 ст. 350 КАС України на цій підставі скасуванню не підлягають.
34. З огляду на викладене, висновки судів першої та апеляційної інстанції є правильними, обґрунтованими, відповідають нормам матеріального та процесуального права, підстави для скасування чи зміни постанови Львівського окружного адміністративного суду від 11.12.2017 та постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 27.03.2018 відсутні.
43. Згідно зі ст. 350 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
44. Зважаючи на приписи статті 350 КАС України, касаційні скарги необхідно залишити без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій - без змін.
Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційні скарги Державної фіскальної служби України, Івано-Франківської митниці Державної фіскальної служби України - залишити без задоволення.
2. Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2017 року та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 27 березня 2018 року у справі № 813/3853/17 - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та не може бути оскаржена.

Судді	А.В. Жук Н.М. Мартинюк   Ж.М. Мельник-Томенко