П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

01 грудня 2020 р.	м.Одеса	Справа № 200/13176/19-а	
Головуючий в 1 інстанції: Кисильова О.Й.
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
судді-доповідача – Шляхтицького О.І.,
суддів: Семенюка Г.В., Домусчі С.Д.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 29 травня 2020 року по справі № 200/13176/19-а за позовом Адміністрації Державної прикордонної служби України до ОСОБА_1 , за участю третьої особи - Національної академії Державної прикордонної служби України ім. Б.Хмельницького про відшкодування витрат, –

                                   ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог.

У листопаді 2019 року Адміністрації Державної прикордонної служби України звернулась з адміністративним позовом, у якому провила стягнути з відповідача витрати, пов`язані з утриманням у Національній академії Державної прикордонної служби ім. Б. Хмельницького в розмірі 101 286,83 грн.
Донецький окружний адміністративний суд ухвалою від 30.01.2020 справу № 200/13176/19-а передав до Херсонського окружного адміністративного суду за територіальною підсудністю.
         В обґрунтування позовних вимог зазначалось, що ОСОБА_1 проходив військову службу (навчання) в Національній академії Державної прикордонної служби України ім. Б.Хмельницького з 02.08.2014 до 26.04.2018 на посаді курсанта, в подальшому проходив військову службу на офіцерських посадах в органах охорони державного кордону. Наказом командира 23 загону морської охорони Регіонального управління морської охорони Державної прикордонної служби від 04.10.2019 № 277-ос з відповідачем було припинено (розірваний) контракт про проходження військової служби та звільнений з військової служби за підпунктом "ж" п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем. Наказом від 09.10.2019 № 281-ос лейтенант ОСОБА_1 виключений зі списків особового складу прикордонного загону у зв`язку зі звільненням. Вислуга календарних років на день його звільнення складала 06 років 02 місяці 06 днів. Тобто, відповідач звільнений з військової служи не вислуживши 5 років після закінчення вищого військового навчального закладу. Відповідач під час навчання у НАДПСУ перебував на повному державному забезпеченні за рахунок коштів Державного бюджету України. Всього державою в особі Адміністрації державної прикордонної служби України на утримання відповідача витрачено 101286,83 грн: на грошове забезпечення — 16107,42 грн; на продовольче забезпечення - 28778,82 грн; на забезпечення речовим майном - 21963,64 грн; на медичне забезпечення - 958,96 грн, на житлово-комунальні послуги - 33477,99 грн. Національна академія Державної прикордонної служби України ім. Б. Хмельницького є структурною одиницею Державної прикордонної служби України. Командування академії несе повну відповідальність за збереження та ефективне використання закріпленого за вказаним навчальним закладом майна. Отже, невідшкодування відповідачем витрат, пов`язаних з утриманням у НАДПСУ, є прямою шкодою державі. Частиною 10 статті 25 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" визначено, зокрема, що особи офіцерського складу, які звільняються з військової служби протягом п`яти років після закінчення вищого військового навчального закладу або відповідно до підпунктів "д", "е", "є", "з", "и" п. 1 ч. 5 ст. 26 цього Закону відшкодовують відповідним центральним органам виконавчої влади, яким підпорядковані ці навчальні заклади, витрати, пов`язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, відповідно до порядку і умов, встановлених Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється у судовому порядку.  У добровільному порядку ОСОБА_1 витрати, пов`язані з його утриманням у вищому військовому навчальному закладі, не відшкодував. На підставі викладеного, позивач просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
          Відповідач відзив на позовну заяву не надав.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Херсонський окружний адміністративний суд рішенням від 29 травня 2020 року позов задовольнив.
          Стягнув з ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь Адміністрації Державної прикордонної служби України (код ЄДРПОУ 00034039, 01034, м. Київ, вул. Володимирська, 26) витрати, пов`язані з утриманням у Національній академії Державної прикордонної служби України ім. Б. Хмельницького, у розмірі 101 286 (сто одна тисяча двісті вісімдесят шість) грн. 83 коп.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Частково не погоджуючись з даним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.
В апеляційній скарзі зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права, неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, у зв`язку з чим просить його скасувати частково та ухвалити нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову відмовити в частині стягнення з відповідача грошових коштів у розмірі 25 108,49 грн.
Апелянт, мотивуючи власну правову позицію, акцентує на таких обставинах і причинах незаконності і необґрунтованості оскаржуваного судового рішення:
- оскаржуване рішення прийнято з порушенням основних засад (принципів) адміністративного судочинства, зокрема, змагальності сторін, диспозитивності, офіційного з`ясування всіх обставин справи та відкритості інформації щодо справи, оскільки провадження відкрито під час дії карантину, що позбавило відповідача можливості надати відзив і докази;
-   судом не в повній мірі були з`ясовані обставини, що мають значення для справи, а саме не взятий до уваги пункт 5 частини 1 статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", відповідно до якого вартість житлово - комунальних послуг на суму 33 477,99 грн розраховано без врахування 75% знижки;
Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення.

Обставини справи.

Суд першої інстанції встановив, що  згідно із витягом з послужного списку особової справи лейтенанта ОСОБА_1 від 09.10.2019, останній у період з 02.08.2014 до 28.12.2015 перебував курсантом Національної академії Державної прикордонної служби України ім. Б. Хмельницького (далі – НАДПСУ), з 28.12.2015 до 27.04.2018 – курсантом 521 навчальної групи навчального курсу інженерно - технічного факультету (з професійним призначенням "для заміщення офіцерських посад у підрозділах тилового забезпечення Державної прикордонної служби України") Національної академії Державної прикордонної служби України ім. Б. Хмельницького.
07.03.2018 ректор Національної академії Державної прикордонної служби України генерал-майором ОСОБА_2 та ОСОБА_1  підписали контракт про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України на посадах осіб офіцерського складу, відповідно до якого відповідач зобов`язувався, зокрема, проходити військову службу на посадах осіб офіцерського складу у період з 27.04.2018 до 26.04.2023, а в разі настання особливого періоду - понад установлений строк контракту.
26.04.2018 ректор Національної академії Державної прикордонної служби України генерал-майор ОСОБА_2 затвердив розрахунок № 82 витрат на утримання у НАДПСУ ОСОБА_1 за період з 02.08.2014 до 26.04.2018 на загальну суму 101 286,83 грн, який складається з: грошового забезпечення — 16 107,42 грн; продовольчого забезпечення – 28 778,82 грн; забезпечення речовим майном – 21 963,64 грн; медичне забезпечення - 958,96 грн, житлово-комунальні послуги – 33 477,99 грн.
Відповідно до витягу з наказу командира 23 загону морської охорони Регіонального управління морської охорони Державної прикордонної служби України від 04.10.2019 № 277-ОС, припинено (розірвано) контракт та звільнено з військової служби лейтенанта ОСОБА_1 , начальника житлово-експлуатаційного відділення відділу матеріально-технічного забезпечення (берегової бази) в запас на підставі п. "ж" (у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем) п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" без права носіння військової форми одягу. 
08.10.2019 ОСОБА_1 подав рапорт на ім`я командира Маріупольського загону морської охорони капітана 1 рангу ОСОБА_3 , про те, що до нього доведені  витрати відповідно розрахунку № 82, пов`язані з утриманням у НАДПСУ за період 02.08.2014 до  26.04.2018 року у сумі 101286,83 грн. 
Крім того, згідно з витягом з наказу командира 23 загону морської охорони Регіонального управління морської охорони Державної прикордонної служби України від 09.10.2019 № 281-ОС, виключено зі списків особового складу загону та всіх видів забезпечення лейтенанта ОСОБА_1 . Остаточною датою закінчення проходження військової служби вважається 09.10.2019.
Вказані обставини сторонами не заперечуються, а отже є встановленими.

Висновок суду першої інстанції.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що передбачений законодавством обов`язок щодо відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням у вищому навчальному закладі, пов`язаний з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, й питаннями відповідальності за невиконання договору підготовки фахівця, що призвели до відшкодування фактичних витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі, навіть якщо подання відповідного позову про відшкодування витрат відбувається після звільнення особи з державної служби.
Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам статей 2, 6, 8, 9, 73, 74, 75, 76, 77, 78 КАС України, Закону України "Про Державну прикордонну службу України" від 03.04.2003 № 661-IV.

Джерела права й акти їх застосування та оцінка суду.

За змістом частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 6 Закону України "Про Державну прикордонну службу України" від 03.04.2003 № 661-IV (далі – Закон № 661-IV) визначено, що Державна прикордонна служба України є правоохоронним органом спеціального призначення і має таку загальну структуру: центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону; територіальні органи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону; Морська охорона, яка складається із загонів морської охорони; органи охорони державного кордону - прикордонні загони, окремі контрольно-пропускні пункти, авіаційні частини; розвідувальний орган центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону. У системі Державної прикордонної служби України є також навчальні заклади, науково-дослідні установи, підрозділи спеціального призначення та органи забезпечення.
Відповідно до статті 27 Закону № 661-IV фінансування діяльності Державної прикордонної служби України здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України та інших джерел, передбачених законодавством.
Згідно із пунктом 3 частини 1, частини 2 статті 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 № 2232-XII    (далі - Закон № 2232-XII), у редакції чинній на момент звільнення відповідача з військової служби, початком проходження військової служби вважається день призначення на посаду курсанта вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу закладу вищої освіти - для громадян, які не проходили військову службу, та військовозобов`язаних. Закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України. 
За змістом частини 2 статті 25 Закону № 2232-XII    порядок проведення підготовки громадян України для проходження військової служби на посадах осіб рядового, сержантського і старшинського та офіцерського складу встановлюється Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, яким підпорядковані ці навчальні заклади, спільно з центральним органом виконавчої влади у сфері освіти і науки.
Відповідно до пунктів 2, 5-7 Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України, затвердженого Указом Президента України від 29.12.2009 № 1115/2009 (далі – Положення № 1115), громадяни проходять військову службу в Держприкордонслужбі (далі - військова служба) в добровільному порядку або за призовом. Громадяни, які проходять військову службу в Держприкордонслужбі, є військовослужбовцями Держприкордонслужби. Статус військовослужбовця підтверджується службовим або спеціальним посвідченням. Громадяни, які вступили на військову службу за контрактом або за призовом, складають Військову присягу на вірність Українському народу в порядку, визначеному   Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України.
Частиною 10 статті 25 Закону № 2232-XII передбачено, що курсанти в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість, систематичне невиконання умов контракту військовослужбовцем, невиконання освітньої програми (індивідуального навчального плану - за його наявності) та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення закладу вищої освіти, а також особи офіцерського складу, які звільняються з військової служби протягом п`яти років (десяти років - для осіб офіцерського складу, які оволоділи спеціальностями льотного складу авіації) після закінчення вищого військового навчального закладу або військового навчального підрозділу закладу вищої освіти відповідно до підпунктів "д", "е", "є", "з", "и" пункту 1 та підпунктів "д", "е", "є", "ж", "з" пункту 2 частини п`ятої статті 26 цього Закону, відшкодовують Міністерству оборони України та іншим центральним органам виконавчої влади, яким підпорядковані ці заклади освіти, витрати, пов`язані з їх утриманням у закладі вищої освіти, відповідно до   порядку   і умов, встановлених Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється у судовому порядку..
Постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2006 № 964 затверджений Порядок "Про відшкодування курсантами та особами офіцерського складу витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах" (далі - Порядок № 964), який визначає механізм відшкодування курсантами в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення вищого навчального закладу, а також особами офіцерського складу, які звільняються з військової служби протягом п`яти років після закінчення вищого військового навчального закладу або військового навчального підрозділу вищого навчального закладу відповідно до пунктів "е", "є", "ж", "и", "і" ч. 6 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищому навчальному закладі (далі - витрати).
Як правильно зазначено судом першої інстанції - на час останньої редакції Порядку № 964 – 06.11.2013 (чинної на сьогодні) така підстава припинення контракту, як "у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем" (на сьогодні - п.п. "ж" п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону №  2232-XII), була передбачена п. "и" ч. 6 ст. 26 Законі 2232-XII.
Пунктом 3 Порядку № 964 визначено, що відшкодування здійснюється у розмірі фактичних витрат, пов`язаних з: грошовим, продовольчим, речовим, медичним забезпеченням; перевезенням до місця проведення щорічної основної та канікулярної відпустки та у зворотному напрямку; оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв. Порядок розрахунку витрат установлюється Міноборони разом з Мінфіном, МВС, Адміністрацією Держприкордонслужби, Управлінням державної охорони, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Держспецтрансслужбою.
Витрати відшкодовуються у повному розмірі, зокрема, особами  офіцерського  складу,  які звільняються з військової служби  протягом  п`яти  років після закінчення вищого навчального закладу  відповідно  до  пунктів  "е",  "є", "ж", "и", "і" частини шостої  статті  26  Закону  України  "Про  військовий  обов`язок і військову службу" (2232-12 ) - за весь період навчання (п. 5 Порядку № 964).
З метою впорядкування діяльності посадових осіб та органів військового управління щодо відшкодування курсантами, які проходять підготовку на посади осіб офіцерського складу, Міністерству оборони України, Міністерству внутрішніх справ України, Державній прикордонній службі України, Управлінню державної охорони України, Службі безпеки України та Державній спеціальній службі транспорту України витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищому військовому навчальному закладі, військовому навчальному підрозділі вищого навчального закладу, у разі дострокового розірвання контракту про проходження військової служби (навчання) через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість, а також у разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах офіцерського складу у військових формуваннях, правоохоронних органах або органах спеціального призначення після закінчення ВНЗ розроблений Порядок розрахунку витрат, пов`язаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах, затверджений наказом Міністерства оборони України, Міністерства фінансів України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства транспорту та зв`язку України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Управління державної охорони України, Служби безпеки України від 16.07.2007 року № 419/831/240/605/537/219/534 (далі – Порядок № 419).
Згідно з пунктом 2.1.1 Порядку № 419, витратами на грошове забезпечення є отримане курсантом щомісячне грошове забезпечення за весь період навчання, яке визначається з посадового окладу та додаткових видів грошового забезпечення, передбачених чинним законодавством для цієї категорії військовослужбовців. Фактичні дані беруться з розрахункових відомостей та інших передбачених документів, що підтверджують виплату щомісячного грошового забезпечення курсанту.
Як вбачається із апеляційної скарги, відповідач оскаржує рішення суду першої інстанції лише в частині стягнення грошових коштів за спожиті комунальні послуги. 
Отже,  відповідно до частини 1 статті 308 КАС України апеляційний суд не дає правові висновки щодо неоскарженої частини судового рішення.
Вирішуючи питання про обґрунтованість поданої апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.
Як встановлено під час розгляду справи та підтверджено матеріалами справи, до спожитих курсантом ВНЗ комунальних послуг та енергоносіїв належать тепло, гаряча та холодна вода, водовідведення та електроенергія (п. 2.1.6. Порядку № 419). 
Пунктом 4 Порядку № 964 встановлено, що розрахунок фактичних витрат здійснюється вищим навчальним закладом згідно з нормами утримання курсантів.
Відповідно до пункту 7 Порядку № 964 у разі відмови курсанта або особи офіцерського складу добровільно відшкодувати витрати стягнення їх сум здійснюється у судовому порядку.
Згідно з пунктом 8 Порядку № 964 сума відшкодованих витрат зараховується до спеціального фонду державного бюджету і використовується відповідно до кошторису Міноборони.
Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що передбачений законодавством обов`язок щодо відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням у вищому навчальному закладі, пов`язаний з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, й питаннями відповідальності за невиконання договору підготовки фахівця, що призвели до відшкодування фактичних витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі, навіть якщо подання відповідного позову про відшкодування витрат відбувається після звільнення особи з державної служби.
Курсанти, які навчаються в Національній академії Державної прикордонної служби України ім. Б.Хмельницького перебувають на повному державному забезпеченні. Державна прикордонна служба України є уповноваженим органом, який здійснює функції держави у спірних відносинах, а Академія є бюджетною установою та утримується виключно за рахунок коштів Державного бюджету України. Витрати, які відшкодовані за утримання у вищому навчальному закладі зараховуються до спеціального фонду державного бюджету на спеціальний рахунок Національної академії, виключно на утримання курсантів.
У апеляційній  скарзі відповідач наголошує, що він має право на пільги як учасник бойових дій, відповідно до наявного у нього посвідчення серії НОМЕР_2 , виданого 23 серпня 2019 року регіональним управлінням морської охорони Державної прикордонної служби, ОСОБА_1 має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій. Посвідчення безтермінове і дійсне на всій території України.
Колегія суддів зазначає, що особа набуває статусу учасника бойових дій з моменту прийняття відповідною комісією рішення про надання статусу учасника бойових дій та видачі цій особі посвідчення. Оскільки ОСОБА_1 отримав статус учасника бойових дій з моменту прийняття відповідного рішення уповноваженим органом, тобто, з 23 серпня 2019 року, саме з цієї дати на нього поширюються положення Закону України від 22 жовтня 1993 року №3551-XII "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (далі - Закон №3551-XII).
Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 08 вересня 2020 року по справі № 486/600/16-а ( №К/9901/44265/18).
Як вбачається із матеріалів справи - ректор Національної академії Державної прикордонної служби України та курсант ОСОБА_1 уклали контракт, предметом якого є проходження військової служби  (навчання) відповідача у період з 02.08.2014 до 27.04.2018 у Національній академії Державної прикордонної служби України ім. Б.Хмельницького.
Також у матеріалах справи наявний розрахунок № 82 витрат на утримання у Національній академії Державної прикордонної служби України ім. Б.Хмельницького ОСОБА_1 за період з 02.08.2014 по 26.04.2018( а.с.13 ) та окремо розрахунок вартості  комунальних послуг та енергоносіїв виходячи з середнього обсягу споживання на одного курсанта на добу (а.с.18-19) .
08.10.2019 ОСОБА_1 подав рапорт на ім`я командира Маріупольського загону морської охорони капітана 1 рангу ОСОБА_3 , про те, що до нього доведені  витрати відповідно розрахунку № 82, пов`язані з утриманням у НАДПСУ за період 02.08.2014 до  26.04.2018 року у сумі 101286,83 грн (а.с.21).
Матеріали справи не місять відомостей, що у зазначений період навчання апелянт звертався до Управління праці та соціального захисту населення з заявами, про надання йому пільг із місцевого бюджету,  також не надано апелянтом відомостей щодо внесення його до Єдиного держаного автоматизованого реєстру осіб, які мають право на пільги.
Отже, на підставі колегія суддів дійшла висновку що, під час навчання ОСОБА_1 не мав права на пільги , передбачені  пунктом 5  частини 1  статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" , оскільки статус учасника бойових дій він набув лише 23.08.2019, а витрати пов`язані з утриманням окреслені періодом з 02.08.2014 до 26.04.2018.
          Враховуючи те, що заборгованість в добровільному порядку не була погашена відповідачем, суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що відповідачем не вчинялось будь-яких дій для вішкодування витрат за навчання після звільнення військової служби.
          Зважаючи на встановлені у справі обставини та з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог.
Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В ході розгляду справи позивач довів суду ті обставини, на які він посилався в обґрунтування заявлених вимог, а відповідач не надав суду належні докази на підтвердження своїх заперечень проти позову.

Доводи апеляційної скарги.

Посилання апелянта на те що провадження по справі відкрито під час дії карантину, що позбавило відповідача можливості надати відзив і докази колегія суддів відхиляє з огляду на наступне.
Апелянт посилається на постанову Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARA-CoV-2»(із змінами і доповненнями), якою запроваджено з 12.03.2020 по 22.05.2020 карантин на території України через спалах у світі коронавірусу (COVID-19).
Апеляційний суд зазначає, що вказаними актами не зупинено (призупинено) функціонування органів державної влади, в тому числі судів, які наразі працюють в звичайному режимі, але з дотриманням норм, попереджуючих розповсюдження інфекції.
Більше того, на своєму засіданні 17.03.2020 Рада суддів Україні рекомендувала судам продовжувати здійснювати правосуддя, незважаючи на епідемію коронавірусу і карантин, однак, по можливості, здійснювати судовий розгляд справи в порядку письмового провадження без участі сторін.
А відтак, з метою дотримання строків розгляду адміністративної справи, передбаченого статтею 193 КАС України,  суд першої інстанції розглянув цю справу.
До того ж , подавши апеляційну скаргу апелянт мав можливість врівноважити своє право змагальності і рівності сторін (бути вислуханим у суді), але не скористався ним, та разом із апеляційною скаргою не подав клопотання про розгляд за його участі.
У рішенні по справі "Сутяжник проти Росії" (№ 8269/02) Європейський Суд  з прав людини зробив висновок про те, що не може бути скасоване правильне по суті судове рішення та не може бути відступлено від принципу правової визначеності лише задля правового пуризму, судове рішення може бути скасоване лише з метою виправлення істотної судової помилки. 
Інші доводи апеляційної скарги, яким була дана оцінка в мотивувальній частині постанови, ґрунтуються на суб`єктивній оцінці фактичних обставин справи та доказів. Зазначені доводи не містять посилань на конкретні обставини чи факти або на нові докази, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції.
Отже, на підставі встановлених в ході судового розгляду обставин, суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що позовні вимоги Адміністрації Державної прикордонної служби України є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін відповідно до приписів статті 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись статтями 308, 309, 315, 321, 322, 325 КАС України, –

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 29 травня 2020 року по справі № 200/13176/19-а  – залишити без змін.
          Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.          

Головуючий суддя 	 	Шляхтицький О.І.	
Судді	    	Семенюк Г.В.    Домусчі С.Д.