Справа № 132/1946/19
Провадження № 22-ц/801/1397/2020
Категорія: 30
Головуючий у суді 1-ї інстанції Аліменко Ю. О.
Доповідач:Голота Л. О.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2020 року	Справа № 132/1946/19	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
Головуючого судді - Голоти Л.О. (суддя-доповідач), 
суддів Оніщука В. В., Рибчинського В. П., 
за участі секретаря Топольської В. О., 
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду № 2 справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Іванівський спеціалізований кар`єр» про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним та визнання права власності.
за апеляційною скаргою заступника прокурора Вінницької області Кравчука О. Л. в інтересах держави в особі Головного управління Державної податкової служби у Вінницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області на рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 26 червня 2019 року, ухвалене у складі судді Аліменко Ю. О. в приміщенні суду в м. Калинівка, - 

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Іванівський спеціалізований кар`єр» (далі – ПАТ «Іванівський спеціалізований кар`єр») про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним та визнання права власності. Позов обґрунтовано тим, що згідно статті 657 Цивільного кодексу України цей договір підлягає нотаріальному посвідченню. Проте, ПАТ «Іванівський спеціалізований кар`єр» ухиляється від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу нерухомого майна, а саме систематично не з`являється на запрошення позивача до відповідного нотаріуса. 
Згідно положень статті 220 Цивільного кодексу України, у разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. 
Виходячи з наведеного, положень статей 220, 657 ЦК України, ОСОБА_1 просив суд : 
1)визнати договір купівлі-продажу нерухомого майна № 16/04 від 16 квітня 2019 року, укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ «Іванівський спеціалізований кар`єр» дійсним.
2)визнати право власності на об`єкти нерухомого майна, розташовані за адресою АДРЕСА_1 , а саме: приміщення вагової літ. «И» (загальною площею 4,3 м2), димової башти (труби Д-1,50), гаражного бокса літ. «А» (загальною площею 91,5 м2) за ОСОБА_1 ..
Рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 26 червня 2019 року позов задоволено. 
Визнано договір купівлі-продажу нерухомого майна № 16/04 від 16 квітня 2019 року, укладений між ПАТ «Іванівський спеціалізований кар`єр» та ОСОБА_1 дійсним.
Визнано за ОСОБА_1 право власності на об`єкти нерухомого майна, розташовані за адресою АДРЕСА_1 , а саме: приміщення вагової літ. И, димової башти (труби Д-1, 50), гаражного бокса літ. А.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач виконав в повному обсязі свої зобов`язання за вищезгаданим договором купівлі-продажу нерухомого майна, зокрема здійснив розрахунки та прийняв нерухоме майно за актом приймання-передачі від 17 квітня 2019 року, а тому договір купівлі - продажу № 16/04 від 16 квітня 2019 року підлягає визнанню дійсним, а позовні вимоги задоволенню повністю. При цьому, суд врахував те, що відповідач визнав позов, тому відповідно до частини першої статті 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, заступником прокурора Вінницької області Кравчуком О. Л. в інтересах держави в особі Головного управління Державної податкової служби у Вінницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду, викладених в рішенні, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.
Основними доводами апеляційної скарги є те, що оскаржуваним рішенням суду першої інстанції, яким визнано договір купівлі-продажу нерухомого майна дійсним, завдано шкоду економічним інтересам держави, оскільки позбавило державу вищевказаних надходжень. Органами, уповноваженими державою на виконання представницьких функцій у спірних правовідносинах, є Головне управління Державної податкової служби України у Вінницькій області та Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, які не були залучені до участі у справі. Незважаючи на розміщення оскаржуваного рішення суду в Єдиному державному реєстрі судових рішень, вищевказаними органами до даного часу не вжито будь-яких заходів до скасування рішення суду, яке стосується їх прав та інтересів, що у свою чергу свідчить про неналежне здійснення ними своїх повноважень та позбавляє державу можливості захисту своїх порушених прав.
Чинним законодавством чітко передбачено обов`язковість укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна у письмовій формі та обов`язковість його нотаріального посвідчення. Розрахунок ТОВ «Іванівський гранітний кар`єр» із ПАТ «Іванівський спеціалізований кар`єр» та підписання вказаними юридичними особами акту-прийому передачі не є свідченням укладення між сторонами договору купівлі-продажу нерухомого майна або часткового виконання його умов. У справі відсутні відомості про належність відчужуваного майна відповідачеві та будь-які правовстановлюючі документи на майно.
Згідно інформації ГУ ПФУ у Вінницькій області протягом 2019 року на розрахункові рахунки органів ДКС України у Вінницькій області від ОСОБА_1 кошти на сплату збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна не надходили.
Крім того, згідно інформації ГУ ДКС України у Вінницькій області з 01 квітня 2019 року по 16 червня 2020 року від ОСОБА_1 кошти на рахунки для зарахування до державного бюджету платежів за кодом класифікації доходів бюджету 24140500 «Збір з операцій придбання (купівлі-продажу) нерухомого майна» не надходили.
Відповідно до чинного законодавства при нотаріальному посвідченні угод купівлі-продажу нерухомості сплачуються платежі, які оподатковуються в порядку, передбаченому Декретом Кабінету Міністрів України «Про державне мито» або статтею 178 Податкового кодексу України.
У відзиві ОСОБА_1 , посилаючись на необґрунтованість апеляційної скарги, просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
У судове засідання сторони не з`явились, про день та час розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним чином.
У задоволенні клопотання позивача про відкладення розгляду справи у зв`язку з перебуванням його на самоізоляції колегія суддів відмовляє з огляду на вимоги статті 371 ЦПК України та беручи до уваги те, що позивач не був позбавлений можливості взяти участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, проте не скористався своїм правом. (постанова КГС ВС від 15.10.2020 № 922/2575/19)
Заслухавши доповідь судді-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши підстави апеляційної скарги, Вінницький апеляційний суд дійшов до наступних висновків.
За змістом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Згідно з статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам статті 263 ЦПК України.
Судами у справі встановлено наступні обставини.
16 квітня 2019 року був укладений договір купівлі - продажу нерухомого майна №16/04 між ОСОБА_1 та ПАТ «Іванівський спеціалізований кар`єр» щодо продажу об`єктів нерухомого майна розташованих за адресою АДРЕСА_1 , а саме: приміщення вагової літ. «И» (загальною площею 4,3 м2), димової башти (труби Д-1,50), гаражного бокса літ. «А» (загальною площею 91,5 м2). Продаж відбувся за ціною 160502 (сто шістдесят тисяч п`ятсот дві) гривні 40 коп. 
Позивачем здійснено розрахунки за договором в повному обсязі, що підтверджується платіжним дорученням № 3 від 14 травня 2019 року на суму 160502,40 грн. (оплата здійснена ТОВ «Іванівський гранітний кар`єр від імені ОСОБА_1 ).
На виконання вищезгаданого договору купівлі-продажу нерухомого майна, позивачем та ПАТ «Іванівський спеціалізований кар`єр» укладено акт приймання-передачі нерухомого майна від 17 квітня 2019 року.
ПАТ «Іванівський спеціалізований кар`єр» ухиляється від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу нерухомого майна, а саме систематично не з`являється на запрошення позивача до нотаріуса. 
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач виконав в повному обсязі свої зобов`язання за вищезгаданим договором купівлі-продажу нерухомого майна, зокрема здійснив розрахунки та прийняв нерухоме майно за актом приймання-передачі від 17 квітня 2019 року, а тому договір купівлі - продажу № 16/04 від 16 квітня 2019 року підлягає визнанню дійсним, а позовні вимоги задоволенню повністю. При цьому, суд врахував те, що відповідач визнав позов, тому відповідно до частини першої статті 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню.
Висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позову зроблений за неповного з`ясування обставин справи, неправильного застосування норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права, з огляду на наступне.
Відповідно до частин першої, четвертої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.
Згідно із частинами першою та третьою статті 206 ЦК України усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність. Правочини на виконання договору, укладеного в письмовій формі, можуть за домовленістю сторін вчинятися усно, якщо це не суперечить договору або закону.
Статтею 220 ЦК України передбачено, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.
За змістом частини першої статті 210, частини третьої статті 640 ЦК України
правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.
Статтею 657 ЦК України передбачено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.
Однією з умов застосування частини другої статті 220 ЦК України та визнання правочину дійсним в судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин. 
Аналогічна правова позиція, викладена Верховним Судом України в постановах від 06.09.2017 року у справі № 6-1288цс17, та від 30.01.2013 року у справі № 6-162цс12.
Пленум Верховного Суду України у пункті 13 постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06 листопада 2009 року звертає увагу судів на те, що при розгляді справи про визнання правочину дійсним суд повинен з`ясувати, чому правочин не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. При цьому саме по собі небажання сторони нотаріально посвідчувати договір, її ухилення від такого посвідчення з причин відсутності коштів на сплату необхідних платежів та податків під час такого посвідчення не може бути підставою для застосування частини другої статті 220 ЦК України.
Разом з тим, суд першої інстанції задовольняючи позов не обґрунтував в чому саме полягає безповоротне ухилення відповідача від нотаріального посвідчення правочину та з чого вбачається втрата можливості з будь-яких причин його посвідчити, що є обов`язковими умовами для визнання правочину дійсним згідно зі статтею 220 ЦК України.
Вказані обставини незазначені позивачем також й у позові, тоді як відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Окрім цього, суд першої інстанції задовольняючи позов, не звернув увагу на те, що ПАТ «Іванівський спеціалізований кар`єр», зазначений власником відчужуваного майна, згідно договору купівлі-продажу, отримав кошти за його продаж від ТОВ «Іванівський гранітний кар`єр», а не від ОСОБА_1 .. Доказів здійснення оплати за об`єкти нерухомого майна розташованих за адресою АДРЕСА_1 , а саме: приміщення вагової літ. «И» (загальною площею 4,3 м2), димової башти (труби Д-1,50), гаражного бокса літ. «А» (загальною площею 91,5 м2) саме ОСОБА_1 у справі немає.
Також у справі відсутні відомості про належність відчужуваного майна відповідачеві.
Надані до письмових пояснень відповідача, запит ПАТ « Іванівський спецкар`єр» від 17.08.2020 року та довідка КП ВООБТІ від 18.08.2020 року є новими доказами та містять інформацію, внесену на підставі оскаржуваного рішення суду, а тому відповідно до вимог статті 367 ЦПК України до уваги не приймаються.
Надані позивачем докази про те, шо відповідач на вимоги позивача відмовляється з`явитись до нотаріальної контори, апеляційний суд не вважає такими, що свідчить про безповоротне ухилення відповідача від нотаріального посвідчення правочину та втрату можливості з будь-яких причин його посвідчити, адже запрошення позивачем відповідача один раз протягом місяця до нотаріальної контори (без доказів його вручення відповідачеві) апеляційний суд вважає недостатніми для наявності правових підстав для задоволення позову, оскільки за змістом частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Апеляційний суд звертає увагу також на те, що задоволення судом першої інстанції позову без наявності достатніх на то правових підстав порушує інтереси держави, адже при нотаріальному посвідченні угод купівлі-продажу нерухомості сплачуються платежі, які оподатковуються в порядку, передбаченому Декретом Кабінету Міністрів України «Про державне мито» або статтею 178 Податкового кодексу України, у зв`язку з чим завдано шкоду інтересам держави, оскільки позбавлено її права на отримання передбачених законом податків, зборів та обов`язкових платежів.
Крім цього, згідно інформації ГУ ПФУ у Вінницькій області протягом 2019 року на розрахункові рахунки органів ДКС України у Вінницькій області від ОСОБА_1 кошти на сплату збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна не надходили.
Також згідно інформації ГУ ДКС України у Вінницькій області з 01 квітня 2019 року по 16 червня 2020 року від ОСОБА_1 кошти на рахунки для зарахування до державного бюджету платежів за кодом класифікації доходів бюджету 24140500 «Збір з операцій придбання (купівлі-продажу) нерухомого майна» не надходили.
Посилання ОСОБА_1 на квитанцію АТ КБ Приватбанк від 05.08.2020 року про сплату збору з операції купівлі-продажу нерухомого майна в сумі 1605,02 грн не спростовують доводів апеляційної скарги, оскільки даний доказ є неналежним, так як не містить інформації за яку саме операцію проводилась оплата. Крім того, дана оплата була здійснена після ухвалення рішення Калинівського районного суду.
Суд апеляційної інстанції вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими, а тому відсутні правові підстави для визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним та визнання права власності, оскільки розрахунок ТОВ «Іванівський гранітний кар`єр» із ПАТ «Іванівський спеціалізований кар`єр» та підписання сторонами акту-прийому передачі не є свідченням укладення між сторонами договору купівлі-продажу нерухомого майна або часткового виконання його умов.
Колегія суддів відхиляє заперечення позивача про відсутність у прокурора Вінницької області підстав для звернення до суду з апеляційною скаргою, оскільки звертаючись до суду із апеляційною скаргою в інтересах держави в особі Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, прокурор на виконання вимог частини третьої статті 56 ЦПК України, абзацу першого частини третьої, абзацу першого частини четвертої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» обґрунтував наявність інтересу держави в оскарженні рішення Калинівського районного суду від 26.06.2019 року, пославшись на те, що вирішення у судовому порядку спору шляхом визнання права власності на нежитлове приміщення за позивачем позбавило державу відповідних надходжень до бюджету, а також вказав, що органи в особі Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області з моменту винесення оскаржуваного рішення суду першої інстанції відповідних заходів щодо його перегляду в апеляційному порядку не вжили, що свідчить про те, що орган, до компетенції якого віднесенні представницькі повноваження у цій сфері, належним чином їх не здійснює.
Вказана позиція відповідає правовій позиції, висловленій у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 587/430/16-ц (провадження № 14-104цс19).
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України)
Суд апеляційної інстанції вважає аргументи, викладені в апеляційній скарзі такими, що заслуговують на увагу, а поданий відзив ОСОБА_1 не спростовує ці аргументи. Ухвалене рішення суду першої інстанції у даній справі порушує інтереси держави в особі Головного управління Державної податкової служби у Вінницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги. 
Відповідно до пункту 1, 4 частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
       Підсумовуючи викладене вище, за результатами перегляду цієї справи Вінницький апеляційний суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення апеляційної скарги. Рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 26 червня 2019 року слід скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ПАТ «Іванівський спеціалізований кар`єр» про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним, визнання права власності.
       Висновки щодо розподілу судових витрат.
Беручи до уваги положення частини тринадцятої статті 141, підпункту в пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, колегія суддів вважає, що слід стягнути з  ОСОБА_1 на користь Прокуратури Вінницької області судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 3560,13 грн..
Керуючись частиною четвертою статті 258, частиною першою статті 259, статтями 367, 369, 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, - 

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу заступника прокурора Вінницької області Кравчука О. Л. в інтересах держави в особі Головного управління Державної податкової служби у Вінницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області задовольнити.
Рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 26 червня 2019 року у даній справі скасувати та ухвалити нове.
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Іванівський спеціалізований кар`єр» про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним, визнання права власності – відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Прокуратури Вінницької області судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 3560 (три тисячі п`ятсот шістдесят) гривень 13 копійок. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Л. О. Голота
       
Судді: В. В. Оніщук

В. П. Рибчинський

Повний текст постанови виготовлено 21 жовтня 2020 року.