П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

_____________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

24 листопада 2020 р. Категорія: 109020000	м.Одеса	Справа № 420/5800/20	
Головуючий в 1 інстанції: Тарасишина О.М.
час і місце ухвалення: письмове провадження, 
м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
судді-доповідача:  Семенюка Г.В.
суддів: Домусчі С.Д. ,  Шляхтицького О.І. 

при секретарі	Вишневській А.В.	

за участю сторін:	 	
Пред-к апелянта	Ковальчук О.М. (адвокат)	
Пред-к відповідача	Ярошенко Г.Ю. (довіреність)	

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні П`ятого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 07 вересня 2020 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області про визнання протиправним та скасування наказу від 11.06.2020 року № 15-10713/13-20-СГ та зобов`язання вчинити певні дії, -

                                                            встановиВ:

          Позивач, звернувся до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області, в якій позивач просив суд: - визнати протиправним та скасувати Наказ Головного управління Держгеокадастру в Одеській області від 11.06.2020 року № 15-10713/13-20-СГ про відмову у наданні згоди на поділ земельної ділянки, яким було відмовлено гр. ОСОБА_1 у наданні дозволу на поділ земельної ділянки площею 10,816 га, що перебуває у державній власності, із цільовим призначенням землі запасу, розташованої на території Петродолинської сільської ради Овідіопольського району Одеської області (за межами населеного пункту), з таких підстав: - клопотання не відповідає вимогам чинного законодавства; - в наданих матеріалах відсутні правовстановлюючі документи, що підтверджують наявність у Вашому користуванні даної земельної ділянки; - зобов`язати Головне управління Держгеокадастру в Одеській області надати дозвіл ОСОБА_1 на розроблення документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки: за цільовим призначенням - землі запасу, державної форми власності, орієнтованою площею 2,00 га, що має кадастровий номер: 5123783400:01:002:0450 (загальна площа 10,816 га) та виділена на викопіюванні (для визначення місцезнаходження земельної ділянки), з метою подальшої передачі безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства, на території Петродолинської сільської ради Овідіопольського району Одеської області (за межами населених пунктів); - стягнути з відповідача на користь позивача 10 000 грн.    у відшкодування завданої моральної шкоди, мотивуючи його тим, що позивач 08.05.2020 року звернувся до відповідача із клопотанням, у якому просив надати дозвіл на розроблення документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки: за цільовим призначенням - землі запасу, державної форми власності, орієнтованою площею 2,00 га, що маж кадастровий номер: 5123783400:01:002:0450 (загальна площа 10,816 га) та виділена на викопіюванні (для визначення місцезнаходження земельної ділянки), з метою подальшої передачі безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства, на території Петродолинської сільської ради Овідіопольського району Одеської області (за межами населених пунктів) або мотивовану відмову в наданні вказаного дозволу. Однак, наказом ГУ Держгеокадастру в Одеській області від 11.06.2020 року № 15-10713/13-20-СГ про відмову у наданні згоди на поділ земельної ділянки, яким було відмовлено гр. ОСОБА_1 «У наданні дозволу на поділ земельної ділянки площею 10,816 га, що перебуває у державній власності, із цільовим призначенням землі запасу, розташованої на території Петродолинської сільської ради Овідіополського району Одеської області (за межами населеного пункту), з таких підстав: - клопотання не відповідає вимогам чинного законодавства; - в наданих матеріалах відсутні правовстановлюючі документи, що підтверджують наявність у вашому користуванні даної земельної ділянки». Позивач вважає, що наказ відповідача є незаконними та протиправними.
          Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 07 вересня 2020 року у позові відмовлено. 
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду та прийняти нову постанову, якою задовольнити вимоги позивача у повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що відмовляючи у позові, суд першої інстанції не врахував, що на законодавчому рівні закріплені підстави такої відмови (наданої наказом ГУ Держгеокадастру в Одеській області від 11.06.2020 року № 15-10713/13-20-СГ про відмову у наданні згоди на поділ земельної ділянки), вони є вичерпними і додаткового тлумачення не потребують. Тобто, норми та нормативно-правові акти, на які відповідач посилався підчас надання відмови не містять жодних законних підстав для відмови позивачу у його клопотанні від 08.05.2020 року.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню, з огляду на наступне:
Судом першої інстанції встановлено, що позивач 08.05.2020 року звернувся до відповідача із клопотанням, у якому просив надати дозвіл на розроблення документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки: за цільовим призначенням - землі запасу, державної форми власності, орієнтованою площею 2,00 га, що маж кадастровий номер: 5123783400:01:002:0450 (загальна площа 10,816 га) та виділена на викопіюванні (для визначення місцезнаходження земельної ділянки), з метою подальшої передачі безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства, на території Петродолинської сільської ради Овідіопольського району Одеської області (за межами населених пунктів) або мотивовану відмову в наданні вказаного дозволу. До вказаного клопотання ОСОБА_1 додала копії паспорту та ідентифікаційного коду, графічний матеріал на бажану земельну ділянку із позначенням місця її розташування (а.с. 12).
Як вбачається з позовної заяви, 10.02.2020 року було направлено до ГУ Держгеокадастру в Одеській області запит про доступ до публічної інформації стосовно земельної ділянки за кадастровим номером: 5123783400:01:002:0450. У відповідь на даний запит розпорядник інформації 21.02.2020 року повідомив, що за інформацією Управління, у Державному земельному кадастрі наявні відомості про державну реєстрацію від 19.11.2019 року земельної ділянки з кадастровим номером: 5123783400:01:002:0450, з цільовим призначенням: землі запасу (земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадянам чи юридичним особам), загальною площею 10,816 га, яка розташована за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, Петродолинська сільська рада на підставі технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель.
Крім того, 13.05.2020 року позивачем направлено до ГУ Держгеокадастру в Одеській області запит про доступ до публічної інформації стосовно земельної ділянки за кадастровим номером: 5123783400:01:002:0450. У відповідь на даний запит розпорядник інформації 19.05.2020 року повідомив наступне. Зазначена земельна ділянка відноситься до земель запасу сільськогосподарського призначення та відповідно до  ст.122 Земельного кодексу України  розпорядником її є Головне управління Держгеокадастру в Одеській області. Накази про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки Головним управління Держгеокадастру в Одеській області не надавалися. Інформація на питання 3, 4, 6 у Головному управлінні Держгеокадастру в Одеській області відсутня.
09.06.2020 року ОСОБА_1 було направлено до ГУ Держгеокадастру в Одеській Області запит про доступ до публічної інформації стосовно результатів розгляду клопотання від 08.05.2020 року. 16.06.2020 року у відповідь на даний запит було одержано Наказ ГУ Держгеокадастру в Одеській Області від 11.06.2020 року № 15-10713/13-20-СГ про відмову у наданні згоди на поділ земельної ділянки, яким було відмовлено гр. ОСОБА_1 "у наданні дозволу на поділ земельної ділянки площею 10,816 га, що перебуває у державній власності, із цільовим призначенням землі запасу, розташованої на території Петродолинської сільської ради Овідіопольського району Одеської області (за межами населеного пункту), з таких підстав: - клопотання не відповідає вимогам чинного законодавства; - в наданих матеріалах відсутні правовстановлюючі документи, що підтверджують наявність у Вашому користуванні даної земельної ділянки".
Не погоджуючись із вищевказаною відмовою, позивач звернулась до суду.
          Відмовляючи у позові, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не є користувачем земельної ділянки площею 10,816 га, що перебуває у державній власності, із цільовим призначенням землі запасу, розташованої на території Петродолинської сільської ради Овідіопольського району Одеської області (за межами населеного пункту), тому підстав для звернення до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області з клопотанням про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо поділу цієї земельної ділянки в неї не було, так як такого не передбачено законодавством.
П`ятий апеляційний адміністративний суд не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне:
Як убачається з наявних у матеріалах справи документів, підставою для відмови ОСОБА_1 у наданні дозволу на поділ земельної ділянки площею 10, 816 га, що перебуває у державній власності, із цільовим призначенням землі запасу, розташованої на території Петродолинської сільської ради Овідіопольського району Одеської області (за межами населеного пункту) у спірному Наказі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області від 11.06.2020р. №15-10713/13-20-СГ «Про відмову у наданні згоди на поділ земельної ділянки» вказано на те, що клопотання не відповідає вимогам чинного законодавства; в наданих матеріалах відсутні правовстановлюючі документи, що підтверджують наявність у ОСОБА_1 користування даної земельної ділянки.
Згідно з ч.3  ст.78 Земельного кодексу України  земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності.
Відповідно до ч.1    ст.116 Земельного кодексу України  громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.
Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування (ч.2  ст.116 Земельного кодексу України).
Частиною 1    статті 117 Земельного кодексу України  встановлено, що передача земельних ділянок державної власності у комунальну власність чи навпаки здійснюється за рішеннями відповідних органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, які здійснюють розпорядження землями державної чи комунальної власності відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом.
Відповідно до частини 6  статті 118 Земельного кодексу України, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених    статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених    статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.
Частиною 7    статті 118 Земельного кодексу України    встановлено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених    статтею 122 цього Кодексу    розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.    Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.
Пунктом "Б" частини 1    статті 121 Земельного кодексу України    передбачено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності, зокрема для ведення особистого селянського господарства - не більше 2 гектарів.
Відповідно до ч.2    ст.123 Земельного кодексу України    особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених    статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки. У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки). Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених    статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.
Згідно з ч.3    ст.123 Земельного кодексу України    відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.    Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.
Отже, вище окресленими законодавчими приписами чітко встановлено підстави, порядок, та строки передачі земельної ділянки у власність громадян, а також органи, уповноважені розглядати означені питання. Зокрема, вказаними нормами передбачено, що для передачі земельної ділянки у власність зацікавлена особа звертається до відповідних органів із заявою для отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та для надання її у власність, за результатами розгляду яких, визначені в  статті 118 Земельного кодексу України, органи приймають одне з відповідних рішень.
З вищенаведеного також вбачається, що підставою для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, відповідно до  статті 122 Земельного кодексу України, може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.
Відповідно до положень  ст.79-1 ЗК України, формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.
Формування земельних ділянок здійснюється, зокрема, у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок.
Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.
Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у ч.6-7 цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок.
Формування земельних ділянок шляхом поділу та об`єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення здійснюються за технічною документацією із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок (ч.6 ст.79-1 ЗУ України).
Статтею 25 Закону України «Про землеустрій»    визначено, що документація із землеустрою розробляється у вигляді схеми, проекту, робочого проекту або технічної документації.
Видами документації із землеустрою, зокрема, є: ґ) проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок; й) технічна документація із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок. Види документації із землеустрою та їх склад встановлюються виключно цим Законом.
Отже, беручи до уваги вищевикладене, а також те, що  статтею 118 Земельного кодексу України  не передбачено застережень, а тому встановлена означеною нормою процедура одержання безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності громадянами поширюється як на земельні ділянки, які на момент подання клопотання не є сформованими як об`єкти земельних правовідносин, так і на земельні ділянки, які в процесі набуття прав на них формуються шляхом поділу та об`єднання раніше сформованих земельних ділянок. При цьому, останні також можуть бути надані громадянам у власність у встановленому  ст.118 Земельного кодексу України    порядку.
Таким чином, з урахуванням вищенаведеного, оскаржуваний ОСОБА_1 наказ Головного управління Держгеокадастру в Одеській області від 11.06.2020 р. №15-10713/13-20-СГ «Про відмову у наданні згоди на поділ земельної ділянки» жодної із законодавчо передбаченої підстави для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, не містить.
При цьому, не приймаються до уваги посилання відповідача - Головного управління Держгеокадастру в Одеській області на те, що клопотання ОСОБА_1 від 08.05.2020 р. про надання дозволу на розробку проекту землеустрою не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки, до означеного звернення позивачем додано усі необхідні документи, вичерпний перелік яких наведено у вищеозначених приписах чинного земельного законодавства.
Також, у спірному Наказі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області від 11.06.2020 р. №15-10713/13-20-СГ не вказано, в чому саме, на думку відповідача, полягає невідповідність клопотання ОСОБА_1 від 08.05.2020 р. вимогам чинного законодавства.
Наведене узгоджується із встановленими законом вимогами щодо «обґрунтованості рішення», що полягають в дослідженні суб`єктом владних повноважень усіх обставин, що є істотними у процесі його прийняття, аналізі таких обставин та їх правової оцінки. Усі мотиви якими керується суб`єкт у процесі оцінки та аналізу обставин повинні бути чітко та повно відображені у рішенні. В такий спосіб зацікавленій особі створюються гарантії того, що навіть у випадку якщо рішення прийнято не на її користь, вона зможе оскаржити його, та обґрунтувати свою незгоду із одним чи декількома аргументами які чітко зазначені в наказі.
Відносно тверджень Головного управління Держгеокадастру в Одеській області, викладених в оскаржуваному Наказі від 11.06.2020р. №15-10713/13-20-СГ «Про відмову у наданні згоди на поділ земельної ділянки» щодо відсутності в наданих матеріалах правовстановлюючі документи, що підтверджують наявність у ОСОБА_1 користування даної земельної ділянки, колегія суддів вважає за доцільне зазначити наступне.
Згідно з ч.6  ст.118 Земельного кодексу України, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених  ст.122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.
Таким чином, із системного аналізу вищенаведених законодавчих приписів вбачається, що Головне управління Держгеокадастру в Одеській області не може посилатися як на одну з підстав для прийняття спірного наказу на відсутність в наданих матеріалах позивача правовстановлюючих документів, що підтверджують наявність в користуванні позивача даної земельної ділянки, оскільки надання таких документів не передбачено ч.6  ст.118 ЗК України.
Між тим, вищезазначена підстава для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, відсутня у визначеному  Земельного кодексу України  переліку підстав для такої відмови.
Також, колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що надання відповідного дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність є одним з етапів погодження і оформлення документів, які відповідно до вимог чинного законодавства є необхідними для прийняття компетентним органом рішення про набуття громадянами земель у власність.
Водночас, з урахуванням системного аналізу статей  116,    118 Земельного кодексу України, отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки жодним чином не означає прийняття у подальшому позитивного рішення про надання її у власність, що фактично свідчить про відсутність обтяжень земельної ділянки у такому випадку.
Таким чином, беручи до уваги вищенаведене, а також те, що, у даному випадку, суб`єктом владних повноважень, з урахуванням вимог ч.2  ст.77 КАС України, не доведено наявності законодавчо передбачених підстав для відмови позивачу в наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки: за цільовим призначенням - землі запасу, державної форми власності, орієнтовною площею 2,00 га, що має кадастровий номер: 5123783400:01:002:0450 (загальна площа 10, 816 га), та виділена на викопіюванні (для визначення місцезнаходження земельної ділянки), з метою подальшої передачі безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства, на території Петродолинської сільської ради Овідіопольського району Одеської області (за межами населених пунктів), колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуваний ОСОБА_1 наказ Головного управління Держгеокадастру в Одеській області від 11.06.2020 р. №15-10713/13-20-СГ «Про відмову у наданні згоди на поділ земельної ділянки» є протиправним, у зв`язку з чим підлягає скасуванню.
Що ж стосується позовної вимоги ОСОБА_1 про зобов`язання Головного управління Держгеокадастру в Одеській області надати ОСОБА_1 дозвіл на розроблення документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки: за цільовим призначенням - землі запасу, державної форми власності, орієнтовною площею 2,00га, що має кадастровий номер: 5123783400:01:002:0450 (загальна площа 10, 816 га), та виділена на викопіюванні (для визначення місцезнаходження земельної ділянки), з метою подальшої передачі безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства, на території Петродолинської сільської ради Овідіопольського району Одеської області (за межами населених пунктів), не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Згідно приписів частини першої  статті 2 КАС України  завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. 
Згідно з Рекомендацією № R (80) 2 Комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11 березня 1980 року, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Отже, дискреційним повноваженням є повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийняті рішення, тобто, коли у межах, які визначені  законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) обрати один з кількох варіантів рішення.
Суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч. 3  ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України  критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.
Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного судочинства завжди є контроль легальності.
Зокрема, повноваження суду при вирішенні справи визначені  статтею 245 КАС України. Відповідно до пункту частини 2 цієї норми, у разі задоволення позову, суд може прийняти рішення визнати бездіяльність суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії. При цьому, у випадку, коли  закон  встановлює повноваження суб`єкта публічної влади в імперативній формі, тобто його діяльність чітко визначена  законом, то суд зобов`язує відповідача прийняти конкретне рішення чи вчинити певну дію. У випадку, коли ж суб`єкт наділений дискреційними повноваженнями, то суд може лише вказати на виявлені порушення, допущені при прийнятті оскаржуваного рішення (дій), та зазначити норму  закону, яку відповідач повинен застосувати при вчиненні дії (прийнятті рішення), з урахуванням встановлених судом обставин.
Втручання суду в повноваження суб`єкта публічної влади можливе лише тоді, якщо судом буде встановлено, що в адміністративній процедурі фізична (юридична) особа виконала всі приписи законодавства, а суб`єкт владних повноважень у відповідь необґрунтовано й незаконно не вчинив належну дію чи не ухвалив необхідне рішення.
Колегія суддів зазначає, що вищевказана вимога не може бути задоволена у спосіб, а саме щодо зобов`язання відповідача надати дозвіл на розроблення документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки.
Слід також звернути увагу на те, що відповідно до клопотання від 08.05.2020 року, позивач просила надати дозвіл на розроблення документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки.
Однак, 11 червня 2020 року відповідачем Наказом № 15-10713/13-20-СГ відмовлено позивачці у надані дозволу саме на поділ земельної ділянки, однак позивач зверталась з клопотанням щодо розроблення технічної документації, а тому колегія суддів вважає за доцільним зобов`язати відповідача повторно розглянути клопотання про надання ОСОБА_1 дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки: за цільовим призначенням - землі запасу, державної форми власності, орієнтовною площею 2,00га, що має кадастровий номер: 5123783400:01:002:0450 (загальна площа 10, 816 га), та виділена на викопіюванні (для визначення місцезнаходження земельної ділянки), з метою подальшої передачі безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства, на території Петродолинської сільської ради Овідіопольського району Одеської області (за межами населених пунктів) з урахуванням висновків суду апеляційної інстанції.
Відносно позовної вимоги ОСОБА_1 про стягнення з Головного управління Держгеокадастру в Одеській області моральної шкоди у сумі 10 000 грн., слід зазначити наступне.
Відповідно до  статті 56 Конституції України  кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових чи службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Моральна (немайнова) шкода - наслідки правопорушення, які не мають економічного змісту і вартісної форми і можуть полягати у: 1) фізичному болі та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, які фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, які фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у принижені честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна (немайнова) шкода може полягати у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності, прав, наданих споживачам, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми.
Моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відповідно до  ст.1167 Цивільного кодексу України, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч.2 цієї статті.
Фактичною підставою для застосування такого виду відповідальності є наявність у діях особи складу цивільного правопорушення, елементами якого, з урахуванням особливостей, передбачених  ст.1174 Цивільного кодексу України  є шкода, протиправна поведінка та причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою. Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Шкода - це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв`язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв`язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком. При цьому, в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.
Таким чином, враховуючи положення  ст.1174 Цивільного кодексу України, котрими передбачено відповідальність за завдану шкоду незалежно від вини заподіювача, позивач має довести не лише протиправність поведінки відповідача, але й наявність самої моральної шкоди, та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою.
Відповідно до  Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»  під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб, відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Крім цього, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Згідно з частиною 2  статті 23 Цивільного кодексу    України  моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Водночас, позивачем - ОСОБА_1 до суду не надано будь-яких доказів на підтвердження заподіяння йому відповідачем - Головним управлінням Держгеокадастру в Одеській області моральної шкоди у вигляді моральних чи фізичних страждань, погіршення стану здоров`я, тощо, як і не надано ґрунтовних пояснень та будь-яких доказів на підтвердження того, з яких саме міркувань виходив позивач визначаючи спірну суму завданої, за його твердженням, відповідачем, моральної шкоди у розмірі 10 000 грн., а відтак, означена позовна вимога ОСОБА_1 є необґрунтованою, та такою, що задоволенню не підлягає.
Відносно встановлення судового контролю за виконанням рішення суду, суд зазначає, що відповідно до  ст.382 Кодексу адміністративного судочинства України, суд який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов`язати суб`єкта владних повноважень не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
Отже, із системного аналізу вказаної норми вбачається, що встановлення судового контролю за виконанням рішення суб`єктом владних повноважень - відповідачем у справі, є правом, а не обов`язком суду. Тобто, судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах є саме диспозитивним правом суду, яке може використовуватись в залежності від наявності об`єктивних обставин, що підтверджені належними та достатніми доказами. Це виключно як певна (можливо, виняткова) міра впливу на той чи інший орган влади. Застосування наведеної норми - це прерогатива суду.
До того ж, в позовній заяві ОСОБА_1 не наведено аргументованих доводів, та до матеріалів справи не додано належних, та допустимих доказів на підтвердження того, що прийняте рішення суду тривалий час відповідачем не буде виконуватись, а тому дана вимога позивача не підлягає задоволенню.
Згідно з ч.1  ст.9 КАС України  розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до частини 1  статті 77 КАС України  кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 1  статті 72 КАС України  передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Статтю 73 КАС України  передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Відповідно до  статей 74-76 КАС України  обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Статтею 77 КАС України  передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених    статтею 78    цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Згідно зі  ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України  рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Відносно вимоги ОСОБА_1 про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру в Одеській області витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 23 800 грн. та 16 000 грн., апеляційний суд вважає за необхідне зауважити наступне.
Частиною 1  статті 132 КАС України  передбачено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно з п.1 ч.3  ст.132 КАС України  до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до п.5 ч.1    ст.244 КАС України  під час ухвалення рішення суд вирішує як розподілити між сторонами судові витрати.
Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначено  Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»  відповідно до статті 1 якого адвокат - фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом; адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту; договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору; клієнт - фізична або юридична особа, держава, орган державної влади, орган місцевого самоврядування, в інтересах яких здійснюється адвокатська діяльність.
Згідно зі  статтею 134 КАС України  витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Отже, з урахуванням вищевикладеного, судом встановлено, що компенсація судових витрат здійснюється саме за участю особи, яка надавала правову допомогу, та є фахівцем у галузі права, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій, поза судовим засіданням, та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді.
В свою чергу, документами, які підтверджують витрати, можуть бути: договір про надання правової допомоги, в якому повинно бути обов`язково зазначено, в якій справі здійснюється представництво прав та інтересів, розмір гонорару, та порядок його оплати. Копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю. Довіреність (ордер). Документ, що свідчить про оплату послуг (платіжне доручення, банківська виписка, видатковий касовий ордер). Факт здійснення оплати підтверджує призначення платежу, щоб можливо було визначити, що дані витрати відносяться саме до конкретного договору та справи, а не до будь-якої іншої.
Зокрема, як убачається з наявних у матеріалах справи документів, повноважним представником позивача є Ковальчук Олег Миколайович, котрий має право на заняття адвокатською діяльністю, що підтверджується наявними у матеріалах справи Ордером серії ОД № 444334 від 15.10.2019 р., Ордером серії ОД № 444204 від 15.10.2019 р., Свідоцтвом про право на зайняття адвокатською діяльністю № 2228 від 26.06.2012 р.
Судом з`ясовано, що 15.10.2019 р. між Ковальчуком Олегом Миколайовичем (Адвокат) та ОСОБА_1 (Клієнт) укладено Договір про надання правової допомоги № 10/2, за умовами якого Клієнт доручає, а Адвокат приймає на себе зобов`язання представляти інтереси Клієнта на території України з метою набуття прав на землю на підставі ст.ст.8,  14,  19,  68, та ч.2 ст.40 Конституції України, ст.ст.116,  118,  121,  122 Земельного кодексу України,  ст.25 Закону України «Про землеустрій», та захисту пов`язаних з цим прав та законних інтересів.
Відповідно до п.3 Договору про надання правової допомоги № 10/2 від 15.10.2019 р. Адвокат та Клієнт даним договором погоджують такі гонорарні відносини: Зустріч та усна консультація з клієнтом - 1000 грн.,/одна година; складання та підготовка клопотань, заяв, запитів, адвокатських запитів - 800грн. один документ/1 година; написання позовної заяви до Одеського окружного адміністративного суду - 15000 грн. один документ/5 годин; написання заяв, клопотань та подача їх до суду - 800 грн. один документ/одна година; участь адвоката у судових засіданнях в судах першої інстанції - 3000 грн. одна година/одне засідання; написання відповіді на відзив/відзиву/заперечення в судах першої інстанції - 3000 грн. один документ/дві години; написання апеляційної скарги - 15000 грн. один документ/5-10 годин; написання відповіді на відзив/відзиву/заперечення в судах апеляційної інстанції - 5000 грн. один документ/2-3 години; участь адвоката у судових засіданнях в судах апеляційної інстанції - 3000грн./одна година; написання касаційної скарги - 15000 грн. один документ/5-10 годин; написання відповіді на відзив/відзиву/заперечення в судах касаційної інстанції - 5000 грн. один документ/2-3 години; участь адвоката у судових засіданнях в судах касаційної інстанції - 5000 грн./одна година.
Згідно з Описом юридичних послуг Адвокатом Ковальчуком Олегом Миколайовичем клієнту ОСОБА_1 від 03.07.2020 р., на виконання п.3 Договору про надання правової допомоги №10/2 від 15.10.2019 р., між Адвокатом та особою, яка звернулась за правовою допомогою погоджено наступний розрахунок вартості послуг Адвоката: зустріч та усна консультація з клієнтом - 1000 грн., складання та підготовка клопотання, запиту до ГУ Держгеокадастру в Одеській області - 800 грн. один документ/1 година, написання позовної заяви до Одеського окружного адміністративного суду про визнання протиправним наказу про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки та зобов`язати вчинити дії - 15000 грн. один документ/5 годин, написання заяв, клопотань та подача їх до суду - 800 грн. один документ/одна година, участь адвоката у судових засіданнях в Одеському окружному адміністративному суді - 3000 грн. одна година, написання відповіді на відзив - 3000 грн. один документ/дві години.
Відповідно до наявного у матеріалах справи Акта приймання-передачі юридичних послуг Адвокатом Ковальчуком Олегом Миколайовичем клієнту Кулі від 03.07.2020 р., на виконання п.3 Договору про надання правової допомоги № 10/2 від 15.10.2019 р., між Адвокатом та особою, яка звернулась за правовою допомогою, передано та прийнято юридичні послуги: зустріч та усна консультація з клієнтом - 1000 грн. (1000 грн. - за одну годину/1дію/документ, 1год. - витрачений час/кількість дій/документів); складання та підготовка клопотання (від 08.05.2020 року), запитів до ГУ Держгеокадастру в Одеській області (від 10.02.2020 р., від 13.05.2020 р., від 09.06.2020 р.) - 3200 грн. (800 грн. - за одну годину/1дію/документ, 1 клопотання, 3 запити (4 години) - витрачений час/кількість дій/документів); написання позовної заяви до Одеського окружного адміністративного суду про визнання протиправним наказу про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки та зобов`язати вчинити дії - 15000 грн. (15000 грн. - за одну годину/1дію/документ, 5 годин - витрачений час/кількість дій/документів); написання клопотання про розгляд справи за правилами спрощеного провадження - 800 грн. (800 грн. - за одну годину/1дію/документ, 1 документ (1 година) - витрачений час/кількість дій/документів); написання відповіді на відзив по справі - 3000 грн.(1документ (2 години)); написання заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу по справі - 800 грн. (800 грн. - 1 документ (1 година)). Всього: 23 800 грн.
З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов Договору про надання правової допомоги № 10/2 від 15.10.2019 р., ОСОБА_1   (Клієнт) на користь Ковальчука О.М. (Адвокат) сплачено грошові кошти в сумі 23 800 грн., що підтверджується наявними у матеріалах справи копіями Прибуткових касових ордерів.
Згідно з Описом юридичних послуг Адвокатом Ковальчуком Олегом Миколайовичем клієнту ОСОБА_1 від 22.09.2020 р., на виконання п.3 Договору про надання правової допомоги №10/2 від 15.10.2019 р., між Адвокатом та особою, яка звернулась за правовою допомогою погоджено наступний розрахунок вартості послуг Адвоката: зустріч та усна консультація з клієнтом - 1000 грн., складання та підготовка клопотання, запиту до ГУ Держгеокадастру в Одеській області - 800 грн. один документ/1 година, написання апеляційної скарги на рішення Одеського окружного адміністративного суду - 15 000 грн. один документ/5 годин, написання заяв, клопотань та подача їх до суду - 800 грн. один документ/одна година, участь адвоката у судових засіданнях в П`ятому апеляційному адміністративному суді - 3000 грн. одна година, написання відповіді на відзив в судах апеляційної інстанції - 5000 грн. один документ/дві - три години.
Відповідно до наявного у матеріалах справи Акта приймання-передачі юридичних послуг Адвокатом Ковальчуком Олегом Миколайовичем клієнту Кулі від 22.09.2020 р., на виконання п.3 Договору про надання правової допомоги № 10/2 від 15.10.2019 р., між Адвокатом та особою, яка звернулась за правовою допомогою, передано та прийнято юридичні послуги: зустріч та усна консультація з клієнтом по апеляційній скарзі - 1000 грн. (1000 грн. - за одну годину/1дію/документ, 1год. - витрачений час/кількість дій/документів); написання апеляційної скарги на рішення Одеського окружного адміністративного суду - 15000 грн. (15000 грн. - за одну годину/1дію/документ, 6 годин - витрачений час/кількість дій/документів). Всього: 16 000 грн.
З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов Договору про надання правової допомоги № 10/2 від 15.10.2019 р., ОСОБА_1   (Клієнт) на користь Ковальчука О.М. (Адвокат) сплачено грошові кошти в сумі 16 000 грн., що підтверджується наявною у матеріалах справи копією Прибуткового касового ордеру.
Відповідно до ч.ч.1, 2  ст.139 КАС України  при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього  Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
    При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Таким чином, беручи до уваги вищевикладене, а також те, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково, заявлений позивачем розмір витрат на правничу допомогу, на думку суду, не є співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, апеляційний суд дійшов висновку щодо необхідності стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру в Одеській області на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу у загальному розмірі 8 000 грн.
Відтак, беручи до уваги вищевикладене, та оцінюючи наявні в матеріалах справи письмові докази в сукупності, апеляційний суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області про визнання протиправним та скасування Наказу від 11.06.2020 р. № 15-10713/13-20-СГ «Про відмову у наданні згоди на поділ земельної ділянки», зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди в сумі 10 000 грн., підлягають частковому задоволенню.

Враховуючи вище викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного Рішення було неповно з`ясовано судом обставини, що мають значення для справи, а відтак, відповідно до ст.ст. 315, ст. 317 КАС України, - оскаржуване Рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення у справі.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , - задовольнити частково.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 07 вересня 2020 року по справі № 420/5800/20, - скасувати.
Прийняти нову постанову, якою позов ОСОБА_1 ,  - задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати Наказ Головного управління Держгеокадастру в Одеській області від 11.06.2020 р. № 15-10713/13-20-СГ «Про відмову у наданні згоди на поділ земельної ділянки».
Зобов`язати Головне управління Держгеокадастру в Одеській області (65107, м. Одеса, вул. Канатна, 83, код ЄДРПОУ 39765871) повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) щодо надання  дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки: за цільовим призначенням - землі запасу, державної форми власності, орієнтовною площею 2,00 га, що має кадастровий номер: 5123783400:01:002:0450 (загальна площа 10, 816 га), та виділена на викопіюванні (для визначення місцезнаходження земельної ділянки), з метою подальшої передачі безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства, на території Петродолинської сільської ради Овідіопольського району Одеської області (за межами населених пунктів), з урахуванням висновків суду.
У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру в Одеській області (65107, м. Одеса, вул. Канатна, 83, код ЄДРПОУ 39765871) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) судові витрати по сплаті судового збору у сумі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп. та у сумі 1261 (тисяча двісті шістдесят одна) грн. 20 коп.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру в Одеській області (65107, м. Одеса, вул. Канатна, 83, код ЄДРПОУ 39765871) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) витрати на професійну правничу допомогу у загальному розмірі 8 000 (вісім тисяч) грн.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.    
Повний текст Постанови складено - 25 листопада 2020 року.

суддя-доповідач 	 	Семенюк Г.В.	
судді	    	Домусчі С.Д.    Шляхтицький О.І.